УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 рокуСправа № 495/72/22
Номер провадження 6/495/16/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі № 495/72/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення від 26.11.2024 у справі № 495/72/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання дитини, якою просить розстрочити виконання постанови Одеського апеляційного суду від 26.12.2024 шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання щомісячно у розмірі 6 000 грн, але не менше 1/8 частин усіх видів доходів, до погашення заборгованості по аліментам; після погашення заборгованості стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Заява мотивована тим, що кінцеве судове рішення у справі прийняте 26.11.2024; починаючи із дня подання позову 30.12.2021 та станом на 26.11.2024 за відповідачем утворилась заборгованість із сплати аліментів у значному розмірі. З моменту ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 26.11.2024 стягувач виконавчий лист до примусового виконання не пред`явив; заявнику не відома точна адреса стягувана та його банківські реквізити, що унеможливлює самостійне та своєчасне виконання такого судового рішення, а також вказує на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості.

ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, від сплати аліментів не ухиляється, однак у зв`язку із тривалим розглядом справи до ухвалення кінцевого рішення утворилась заборгованість за період з 30.12.2021 по 26.11.2024, яка продовжує збільшуватись; при примусовому виконанні судового рішення із заробітної плати буде стягуватись 50% від усього заробітку, а не 1/8, як присуджено рішенням, також необхідно сплатити виконавчий збір; стягнення може бути звернене на майно; до заявника, як до боржника, може бути застосовано обмеження у праві виїзду за межі України, керування ТЗ, користування зброєю, полювання; також виконавець вправі застосувати штраф.

Керуючись наведеним, із посиланням на статтю 435 ЦПК ОСОБА_1 просить заяву задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Васильєв П.О. у заяві від 14.03.2025 заперечив проти розстрочення виконання судового рішення. Таку позицію мотивував тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання; у даному випадку примусове виконання судового рішення не здійснюється; заявник не надав доказів про наявність обставин що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; заявник є власником рухомого, нерухомого майна, що вказує на його матеріальну спроможність виконати рішення.

Керуючись наведеним, адвокат Васильєв П.О. у задоволенні заяві просив відмовити.

У судовому засіданні 08.04.2025 ОСОБА_1 заяву підтримав; додатково пояснив, що станом на дату судового розгляду заявлені обставини не змінились, примусове виконання судового рішення не здійснюється; конкретна сума заборгованості не відома.

Позивач ОСОБА_4 , її представник адвокат Васильєв П.О. у судове засідання не прибули, хоча належно повідомлені про дату, час, місце судового розгляду; про поважність причин неявки, відкладення розгляду справи не заявили.

Відповідно до ч.2 ст.435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Неявка сторони позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи; суд ухвалив питання про розстрочення судового рішення розглядати з участю заявника на підставі поданих учасниками справи доказів, з урахуванням висловлених позицій по суті питання.

Встановлені судом обставини.

30.12.2021 ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період її навчання.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2022 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 24.01.2024 ухвалу Одеського апеляційного суду від 26.09.2023 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.11.2024 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2022 скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання задоволено частково; ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позову з 30 грудня 2021 року і до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання.

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області 13.02.2025 за вказаним судовим рішенням видав виконавчий лист.

Доказів про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 13.02.2025 у справі № 495/72/22 суду не надано.

Застосовані правові норми, висновки.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435ЦПК України).

Частини четверта та п`ята статті 435 ЦПК України передбачають, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, відстрочення виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді заяв щодо розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для розстрочення має довести боржник.

При цьому, надання розстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання розстрочення виконання судового рішення суд враховує, що ОСОБА_1 на довів наявність обставин, які б істотно ускладнювали виконання рішення або зробили його неможливим.

Доводи заявника щодо «штучного» формування заборгованості (із дати звернення до суду до дати ухвалення остаточного рішення) суд вважає безпідставними, оскільки обов`язок зі сплати аліментів у нього виник з часу ініціювання позивачем судового спору.

Також, враховуючи застосований спосіб захисту порушеного права стягнення аліментів у частці 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця; відсутність розрахунку заборгованості по несплаченим аліментам (у тому числі розрахунку виконавця), що фактично вказує на відсутність предмету дослідження, суд позбавлений можливості вирішити питання із застосуванням правил частини п`ятої статті 435 ЦПК (розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня постановлення ухвали).

Враховуючи, що обставиною для звернення заявника з вищезазначеною заявою є розстрочення виконання рішення у зв`язку із заборгованістю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 260, 353, 431, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі № 495/72/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали буде складено 10.04.2025.

Суддя Ю.Ф. Волкова