Дата документу 02.04.2025
Справа № 501/613/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.Л.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом в якому просить:

- встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини;

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її чоловіка відкрилась спадщина у вигляді майна та частки у статутному капіталі товариства. За вказаним фактом та на підставі поданих позивачем до органів нотаріату документів було заведено спадкову справу щодо вказаного майна померлого. Однак, позивачу було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на все майно померлого, оскільки на момент смерті за адресою померлого також було зареєстроване місце проживання відповідача, через що вбачається фактичне прийняття за останнім частки спадкового майна.

Позивач стверджує, що відповідач постійно не проживав зі своїм батьком на день смерті останнього, тому він втратив своє право на частку зазначеного вище майна, відповідно він не може успадкувати частку майна, належного померлому, через фактичне прийняття.

В зв`язку із цими обставинами ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Від позивачки надійшла заява в якій вона просить справу розглянути без її участі, підтримує викладені в заяві обставини та просить задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій зазначив, що повідомлений про розгляд справи, позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просить провести без його участі.

За змістом частини четвертої ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Отже, у зв`язку з тим, що відповідач по справі визнав позов в повному обсязі, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , з 08 липня 1977 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на належне йому майно.

Позивачка з відповідною заявою щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частину спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , звернулась до органів нотаріату, на що їй листом приватного нотаріуса Прутянової Л.В. №27/02-14 від 05.02.2024, було відмовлено в цьому та повідомлено про те, що на її ім`я буде видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна, оскільки на момент смерті спадкодавця, ОСОБА_2 мав реєстрацію місця проживання разом з померлим, а отже він вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Також вказаним листом було повідомлено, що дочка померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом встановленого законом строку, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, в той же час в даному листі також зазначено, що син померлого ОСОБА_2 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини не звертався.

Позивач стверджує, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому він втратив право на фактичне прийняття своєї частки у спадковій масі.

Відповідач в своїй заяві визнав вказані обставини та заявлені позивачем вимоги.

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі ч.3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією (254к/96-ВР), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 , не була постійним місцем проживання відповідача, хоча він був там зареєстрований і право його проживання у ній йому не обмежувалось.

Натомість з 2007 року відповідач постійно проживав за іншою адресою, створивши нову сім`ю, в утриманні спірної квартири участі не брав.

У визначений законом строк відповідач не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Державна реєстрація відповідача у вказаному житлі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18); від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19 (провадження №61-15380св20).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя