КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3206/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Локтіонової Валентини Сергіївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- Євгена Калюжного, заінтересована особа: Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Євгена Калюжного.

Скаргу обґрунтував тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов?язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні коридором, площею 5,94 кв. м, у належній ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності квартирі АДРЕСА_1 , демонтувати у коридорі розміром 5,94 кв. м на плані № 3 самочинно замуровані проходи між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , сантехнічне обладнання в квартирі АДРЕСА_3 та встановлену стіну між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , тобто повернення майна - коридору розміром 5,94 кв. м у первісний стан, який був до самовільної перебудови, який належить квартирі АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 для повернення у первісний стан зазначеного приміщення площею 5,94 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21червня 2016 року стягнуто з відповідачів судові витрати, пов?язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 3 936,00 грн та витрати, понесені позивачами на правову допомогу, в розмірі 2 000,00 грн.

Скаржником було отримано виконавчий лист, за яким відкривалося виконавче провадження, але в подальшому Шевченківським районним ВДВС м. Києва виконавчий лист було загублено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року постановлено видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для його пред`явлення.

30 квітня 2024 року скаржник подав заяву про відкриття виконавчого провадження.

14 травня 2024 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від старшого державного виконавця Калюжного Євгена Дмитровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Підставою для повернення виконавцем зазначено відсутність на ухвалі штампу про набрання ухвалою чинності.

ОСОБА_1 вважав дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Євгена Калюжного протиправними, виходячи з того, що виконавчий лист видається не пізніше наступного дня після набрання рішенням, ухвалою, постановою законної сили, а в справах, у яких рішення підлягає негайному виконанню, - в день його постановлення. Отже, якщо скаржнику видано виконавчий лист, то ухвала вже набрала чинності, тобто підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження є надуманою.

Враховуючи вище викладене ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Євгена Калюжного від 08 травня 2024 року по виконавчому листу №2-11404/11 від 08 січня 2024 року, а виконавчий лист повернути до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві для виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_1 .

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Євгена Калюжного від 08 травня 2024 року по виконавчому листу №2-11404/11 від 08 січня 2024 року.

Зобов`язано посадову особу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) вчинити дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з даною ухвалою, представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Локтіонова В.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права,просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили, а на ухвалі про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа відсутня відмітка про дату набрання рішенням чинності.

Враховуючи вищевикладене, представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Локтіонова В.С. вважає, що державний виконавець, керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», правильно виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яке разом з оригіналом виконавчого документа направив на адресу стягувача.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Сторони, які повідомлені належним чином, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначенимвимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Із матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-11404/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», РС Головного управління юстиції у м.Києві, ДТГО «ПЗЗ», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди, яким даний позов задоволено частково.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року було видано дублікат виконавчого листа про стягнення судового збору в сумі 245,00 грн. у цивільній справі № 2-11404/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ДГТО «Південно-Західна залізниця», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди, а також поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення його до виконання.

08 січня 2024 року ОСОБА_1 було видано дублікат виконавчого листа.

30 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного ВДВС м. Києва з заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив дублікат виконавчого листа по справі № 2-11404/11, а також ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року.

08 травня 2024 року старший державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Києва Калюжний Є.Д. вказаний виконавчий лист повернув стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на ухвалі відсутня відмітка про дату набрання рішенням чинності.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на неправомірні дії старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Калюжного Є.Д. щодо повернення виконавчого листа стягувачу.

Ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 261 ЦПК України, виходив з того, що вказані в оскаржуваному повідомленні підстави повернення виконавчого документа є формальними та не відповідають вимогам законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

Згідно із п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи (за наявності); спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

Із повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття вбачається, що підставою для повернення виконавчого листа є відсутність на ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2024 року відмітки про набрання законної сили.

Ст. 261 ЦПК України передбачено, що ухвала набирає законної сили негайно після їх проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Вочевидь зазначених особливостей не виявляється в ухвалі, яку суд постановляє в порядку ст. 451 ЦПК за результатом розгляду скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК. В самій цій статті не встановлено іншого порядку набрання ухвалою законної сили, ніж той, що встановлено у ч. 1 ст. 261 ЦПК.

Так само те, що ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК), не надає підстав для висновку, що ці ухвали набирають законної сили в іншого порядку, ніж той, що встановлено у ч. 1 ст. 261 ЦПК.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12 січня 2023 року у справі № 761/13085/14 (провадження No 61-6496св21), в якій зазначено, що ст. 261 ЦПК України встановлює загальне правило для всіх судових рішень, які постановляються у формі ухвал, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Нормами розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не встановлено іншого порядку набрання законної сили ухвалами, які постановляються за наслідками розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Таким чином, на думку судової колегії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2024 року набрала законної сили негайно після її проголошення, що свідчить також і те, що скаржнику на виконання ухвали було видано дублікат виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2024 року відсутня відмітка про дату набрання рішенням чинності, колегія суддів критично оцінює, оскільки дане твердження державного виконавця спростовується вимогами ст. 261 ЦПК України та не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, який повністю відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про дотримання Старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Калюжним Є.Д. вимог чинного законодавства при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, апелянтом не надано та в матеріалах справи не міститься.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Наведені заявником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення скарги на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Євгена Калюжного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Локтіонової Валентини Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.