г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/962/25
Номер провадження 2/213/983/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Хмельової С.М., за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.08.2002 року по теперішній час позивач перебуває у трудових відносинах з підприємством ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на умовах безстрокового трудового договору за професією машиніста екскаватора (в кар`єрі) Рудоуправління Гірничого департаменту.

27.04.2016 року позивач був призваний на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, про що свідчить контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію. В зв`язку з чим за основним місцем роботи позивач був увільнений на період проходження військової служби.

23.08.2017 року позивачем укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, відповідно до п.3, його укладено на 5 (п`ять) років, відповідно до п.11 він набирає чинності з 23.08.2017 року та його строк добіг кінця 22.08.2022 року.

Позивач проходить військову службу по теперішній час, про що свідчить «Довідка за формою 5 №4121» від 15.11.2024 року з останнього місця проходження служби - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період з 2016 року по 2024 рік, позивач неодноразово приймав безпосередню участь, в залежності від періодів часу: в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України; в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій, Луганській областях, забезпеченні їх здійснення; у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, про що свідчить, зокрема, Довідка військової частини НОМЕР_1 №2996 від 16.09.2024 року.

Відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю (в редакції до моменту набуття чинності Законом України 2352-9 від 01.07.2022 року, яким з 19.07.2022 року припинено збереження середнього заробітку на підприємстві) за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігались місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, де вони працювали на час призову.

Такому працівнику, як позивач, нараховувалась середня заробітна плата, яка розраховувалась відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислювалась виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Середньогодинна заробітна плата за період проходження військової служби зростала, що можна дослідити за минулими розрахунковими періодами.

Наприклад, відповідно до розрахункового листа за квітень 2018 року, за окладом базової тарифної години 31,22 грн/год, сума нарахованої середньої заробітної плати, на умовах відрядно-преміальної оплати праці за посадою позивача, за останні 2 календарні місяці роботи, які передували вступу на військову службу, складала 25670,40 грн за 168 годин за графіком №170, за яким розраховується заробітна плата для його посади, 25670,40 грн / 168 год = 152,8 грн/год за середньою заробітною платою.

А вже відповідно до розрахункового листа за липень 2018 року, за збільшеним на 20% окладом базової тарифної години до 37,47 грн/год, сума нарахованої середньої заробітної плати, збільшилась та склала 33004,80 грн за 180 розрахункових годин, 33004,80 грн / 180 год = 183,36 грн/год (збільшення на 20%).

Тобто була наявна безпосередня залежність між збільшенням окладу базової тарифної години та виконуваним розрахунком середньої заробітної плати, яка зберігалась за позивачем на час військової служби, а саме середній заробіток коригувався на коефіцієнт їх підвищення.

В 2021 році на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де за позивачем зберігається посада і середній заробіток, відбулося підвищення тарифних ставок і посадових окладів за його посадою: з 1 травня 2021 року на 20,7%, а саме оплата тарифної години за посадою зросла з 41,21 грн до 49,76 грн; з 1 серпня 2021 року на 15%, а саме оплата тарифної години за посадою зросла з 49,76 грн до 57,22 грн; з 1 жовтня 2021 року на 10%, а саме оплата тарифної години за посадою зросла з 57,22 грн до 62,94 грн; але суми нараховані до сплат - залишились без змін, за однакової кількості обрахованих годин.

Звернувшись до Центру надання послуг «Єдине вікно» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», позивач отримав довідки про доходи, в якій міститься інформація про нараховану йому заробітну плату за 2018 рік, 2021 рік, 2022 рік.

Також, він звернувся до Відділу організації та оплати праці ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де йому були видані розрахункові листи за квітень 2018 року, за липень 2018 року та за період з квітня 2021 року по липень 2022 року, які відповідно до стандартів підприємства не засвідчуються підписом посадової особи і печаткою підприємства, суми вказані в яких ідентичні інформації, яка міститься у довідках про доходи.

Відповідно до розрахункового листа за квітень 2021 року, за окладом базової тарифної години 41,21 грн/год, сума нарахованої середньої заробітної плати, на умовах відрядно-преміальної оплати праці за посадою, за останні 2 календарні місяці роботи, які передували вступу на військову службу (з відповідними перерахунками в разі збільшення тарифних ставок/окладів на підприємств) склала 41751,00 грн за 180 годин за графіком №170, за яким розраховується заробітна плата для посади, 41751 грн / 180 год = 231,95 грн/год за середньою заробітною платою.

За розрахунками позивача, станом на 18.07.2022 року, за період з 01.05.2021 року по 18.07.2022 року, включно, різниця між належним і фактичним розрахунком становить:

9 217,92 грн (за травень 2021р) + 8 065,68 грн (за червень 2021р) + 9 217,92 грн (за липень 2021р.) + 17 280 грн (за серпень 2021р.) + 15 120 грн (за вересень 2021р)

+ 23 582,67 грн (за жовтень 2021р.) + 21 994,20 грн (за листопад 2021р.) + 21

994,20 грн (за грудень 2021р.) + 23 460,48 грн (за січень 2022р.) + 20 527,92 грн (за лютий 2022р.) + 23 460,48 грн (за березень 2022р.) + 20 527,92 грн (за квітень 2022р.) + 23 460,48 грн (за травень 2022р.) + 21 994,20 грн (за червень 2022р.) + 13 196,52 грн (за липень 2022р.) = 273 100,59 грн невиплаченого середнього заробітку.

З роз`яснень працівників Відділу організації та оплати праці ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивач дізнався, що в законодавстві відбулись зміни, а саме: на засіданні Кабінету Міністрів України 09.12.2020 року була прийнята постанова №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100".

Підпунктом 6 пункту 2 постанови №1213 було виключено пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100", який стосувався коригування середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження.

Позивач вважає що, йому, як працівникові, за яким зберігається середній заробіток на час проходження військової служби, підприємство не повинно було припиняти коригування середнього заробітку на коефіцієнт їх підвищення в періоді з 01.05.2021 року по 18.07.2022 року, так як до 09.12.2020 року, під час виконання державних обов`язків в особливий період, в нього був сталий визначений об`єм державних гарантій, а після 09.12.2020 року, після правозастосування постанови №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100" обсяг його існуючих прав істотно звузився, без змін об`єму виконання ним державних обов`язків.

Призов на службу є юридичним фактом, який для позивача настав 27.04.2016 року, за сталих визначених умов, на які він, маючи право і можливість обирати умови своєї подальшої діяльності, добровільно погодився. Між роботодавцем та позивачем виникли правовідносини зі збереження місця роботи, посади, середнього заробітку та його коригування на час призову. Їх реалізація розпочалась на підставі ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю, яка регламентує гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, що діяла до 19.07.2022 року (до набрання чинності Законом України 2352-9 від 01.07.2022 року). Позивач мав легітимні очікування на виконання зобов`язань роботодавцем у часовому вимірі, на весь період проходження ним військової служби, так як у нього відсутнє право вибору щодо подальшого виконання чи припинення своєї частини зобов`язань за зміненими умовами.

На думку позивача, в його випадку сума невиплаченого йому середнього заробітку, який недонарахований в оскаржуваному періоді в частині невиконаного коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифних ставок, є його доходом та власністю (матеріальним інтересом), захищеним ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивач просить суд зобов`язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виплатити йому належну суму середнього заробітку, який був обрахований з порушеннями законодавства, у зв`язку з припиненням коригування середнього заробітку, який зберігався за ним, як увільненим працівником на час військової служби, на коефіцієнт підвищення тарифних ставок, які відбувались на підприємстві в 2021 році, як різниці між належним та фактично виплаченим розміром середнього заробітку за період з 01.05.2021 року по 18.07.2022 року, відповідно до наданого розрахунку у сумі 273 100,59 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що всі доводи позивача зводяться до його особистої не згоди з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2020 року №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100» в частині виключення п. 10, яким був передбачений обов`язок роботодавця здійснювати коригування середнього заробітку на коефіцієнт їх підвищення.

На думку відповідача, вказані вимоги позивача, є безпідставними, не ґрунтуються на нормах матеріального права. При припинені позивачу починаючи з 12.12.2020 року коригування середнього заробітку на коефіцієнт їх підвищення ПАТ «АМКР» керувалося положеннями Постанови КМУ від 08.02.1995 №100, з відповідними змінами, внесеними постановою КМУ від 09.12.2020 року №1213, а отже відсутні підстави для задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 . Такі твердження відповідача підтверджені наступним.

Дійсно, з 12.08.2002 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з підприємством ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на умовах безстрокового трудового договору за професією машиніста екскаватора (в кар`єрі) рудоуправління гірничого департаменту.

27.04.2016 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, про що свідчить контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію.

Починаючи з 27.04.2016 року по 18.07.2022 року (включно) ПАТ «АМКР» у суворій відповідності до норм ч.3 ст.119 КЗпП України (в редакції, що діяла в той період) щомісячно виплачувало позивачу його середній заробіток. Також, за позивачем з 27.04.2016 року і по цей час зберігається робоче місце та посада.

У зв`язку із змінами, внесеними до частини третьої статті 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ, ПАТ «АМКР» починаючи з 19.07.2022 року було припинено ОСОБА_1 нарахування і виплату середнього заробітку. Окремого розпорядчого документу (наказу, розпорядження) по даному питанню на ПАТ «АМКР» не приймалося.

Звертає увагу суду на той факт, що законність припинення ПАТ

«АМКР» нарахування і виплати середнього заробітку ОСОБА_1 з 19.07.2022 року була підтверджена рішеннями судів з першої по касаційну інстанцію у справі № 213/2422/22. Так, постановою Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі № 213/2422/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, - залишено без змін.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «АМКР» різниці між належним і фактичним розрахунком середньої зарплати за період з 01.05.2021 року по 18.07.2022 року, включно, у розмірі 273 100,59 грн, у зв`язку з не проведенням коригування середнього заробітку на коефіцієнт їх підвищення відповідно до по постанови КМУ №100, зазначають наступне.

Урядом прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100», згідно з якою внесено зміни до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 № 100.

Постанова Кабінету Міністрів набирає чинності з дня її офіційного опублікування, якщо інше не передбачено такою постановою, але не раніше дня її опублікування. Постанова № 1213 опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» № 242 від 12.12.2020 року. Отже, норми постанови № 1213 слід застосовувати з дня офіційного опублікування, а саме з 12.12.2020 року.

Враховуючи вищезазначене, якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, відбулася до 11.12.2020 (включно), то застосовуються положення постанови № 100 без змін, внесених постановою №1213. Якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, з 12.12.2020 і пізніше, то необхідно застосовувати положення постанови № 100 з урахуванням змін, внесених постановою №1213.

При цьому, до набрання чинності постанови №1213 пункт 10 Порядку № 100, щодо коригування заробітної плати, мав такий зміст:

«У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).»

В той же час, змінами, внесеними постановою №1213 до Порядку, повністю виключено зазначений вище п.10 Порядку, тобто норму щодо застосування коефіцієнту коригування при обчисленні середньої заробітної плати у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів) у розрахунковому періоді чи у періоді збереження середньої заробітної плати.

Тобто, у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), наприклад з 1 січня 2021 року, всі виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати враховуватимуться у тому розмірі, в якому вони нараховані без застосування коефіцієнта підвищення тарифних ставок (посадових окладів).

При цьому, підстав для перерахунку середньої заробітної плати, яка зберігалася за працівниками до набрання чинності постанови 1213 і була нарахована з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок (посадових окладів), немає, але в подальшому її розмір коригуватися не буде.

При припинені позивачу починаючи з 12.12.2020 року коригування середнього заробітку на коефіцієнт їх підвищення ПАТ «АМКР» керувалося положеннями Постанови КМУ від 08.02.1995 №100, з відповідними змінами, внесеними постановою КМУ від 09.12.2020 року №1213, а отже відсутні підстави для задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» повністю.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці з 12.08.2002 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з підприємством ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на умовах безстрокового трудового договору, працюючи машиністом екскаватора (в кар`єрі) рудоуправління гірничого департаменту.

27.04.2016 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, про що свідчить контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по теперішній час, згідно з довідкою за формою 5 №4121» від 15.11.2024 року - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки про доходи ОСОБА_1 за 2022 рік вбачається, що позивачу нараховувалася заробітна плата по липень 2022 року включно.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 06.01.2023 року, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду12.09.2024 року, по справі 213/2422/22, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зобов`язання поновити нарахування та виплатити середній заробіток на час військової служби.

Спірним періодом в даній справі є період з 01.05.2021 року по 18.07.2022 року, в який булоприпинено коригування середнього заробітку, який зберігався за позивачем, як увільненим працівником на час військової служби, на коефіцієнт підвищення тарифних ставок, які відбувались на підприємстві в 2021 році.

Частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову служб; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»(далі - Закон№ 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни до КЗпП та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Із набранням чинності Законом № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, в редакції станом на 27.04.2016 року (дата призову позивача) у пункті 10 (1 та 2 абзац) передбачав, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Постановою Кабінету Міністрів від 9.12.2020 року за № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100», пункт 10 виключено. Дана постанова КМУ набрала чинності 12.12.2020 року.

Таким чином, змінами, внесеними Постановою № 1213 до Порядку № 100, зокрема виключено норму щодо застосування коефіцієнту коригування при обчисленні середньої заробітної плати у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів) у розрахунковому періоді чи у періоді збереження середньої заробітної плати.

Тобто, у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), наприклад з 01.01.2021 р., всі виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати враховуватимуться у тому розмірі, в якому вони нараховані без застосування коефіцієнта підвищення тарифних ставок (посадових окладів).

При цьому, підстав для перерахунку середньої заробітної плати, яка зберігалася за працівниками до набрання чинності Постанови № 1213 і була нарахована з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок (посадових окладів), немає, але в подальшому її розмір коригуватися не буде.

Відповідно до частини другої статті Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними Законом від 01 липня 2022 року № 2352-IX) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43,44 Конституції України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно із частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у пункті 2.3. Рішення від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII сформулював висновок, відповідно до якого держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а, отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмупдсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Зважаючи на викладені норми закону, правові позиції Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, Верховного Суду, посилання позивача на те, що дії відповідача звужують його права і свободи та призводять до погіршення становища, є необґрунтованими.

Суд зазначає, що відсутні підстави застосування до спірних правовідносин редакції пункту 10 Порядку № 100, що діяла станом на дата призову позивача на військову службу. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року№ 1-зпу справі про офіційне тлумачення статей58,78,79,81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 ЦПК України (у справі щодо несумісності депутатського мандата), від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»(справа про податки), від 13 березня 2012 року№ 6-рп/2012 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) пункту 2 частини першої статті7, пункту 2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведений принцип, до спірних відносин підлягає застосуванню Порядок № 100 в редакції після 12.12.2020 року, адже останні мають місце в період часу після набрання чинності вказаними змінами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні та відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору, позов залишено без задоволення відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 27, 80, 141, 206, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 . Адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», місцезнаходження: вул. Криворіжсталі,1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, .

Повний текст судового рішення виготовлено 07.04.2025 року.

Суддя С.М. Хмельова