Справа № 301/61/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, ухвалене суддею Даруда І.А., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У січні 2024 року ТОВ «Росвен інвест Україна» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивує тим, що 18.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику №2148062 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ №2-15072022, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 49 200,00 грн.

Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №2148062 від 18.07.2021 становить: 49 200 гривень, з яких: 15 000 гривень заборгованість по тілу кредиту, 34 200 гривень заборгованість по відсотках, в зв`язку з чим просить стягнути суму боргу та судові витрати у розмірі 2 684 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року позов було задоволено.

Суд мотивував своє рішення тим, що між позивачем та відповідачем дійсно існували кредитні відносини, що підтверджується належними та допустимими доказами, які були подані позивачем. Відповідач підписував договір, був ознайомлений з його умовами та розумів наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено обставини справи та рішення прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права. Суд взагалі не врахував позиції відповідача та вирішив справу оцінюючи тільки докази позивача, чим порушив принципи неупередженості, об`єктивності та повноти розгляду справи.

В своїх доводах посилається на те, що в матеріалах справи не міститься підтвердження факту акцепту оферти відповідачем, тобто немає окремого документу, де міститься підпис відповідача.

Позивачем не надано доказу перерахування кредитних коштів відповідачу, тобто немає квитанції чи іншого електронного документу, який підтверджує факт передачі коштів відповідачу.

Також апелянт посилається на те, що позивач не довів суду право на надання фінансових послуг, а саме ліцензії від НБУ та не надав доказів переходу права вимоги до кредитора у зв`язку з договором факторингу.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Заяви чи клопотання від сторін спору про відкладення чи розгляд за їх відсутності не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлений шляхом надсилання судової повістки рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення від 07.10.2024, а також шляхом надсилання SMS-повідомлення у додатку «Viber», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 18.09.2024(а.с.86).

Позивач ТОВ «Росвен інвест Україна» повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 18.09.2024(а.с.85).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 18.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2148062 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов договору позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 15 000 грн. для споживчих потреб строком на 30 днів(п.1.2-1.3 Договору). Пунктом 1.4 та підпунктами 1.4.1-1.4.2 Договору передбачено фіксовану процентну ставку, а саме стандартну процентну ставку 1,90% в день та знижену процентну ставку 0,76% в день, якщо позивач погасить кредитну заборгованість у строк(а.с.5-11).

Орієнтовна реальна річна процентна стандартна ставка становить 24 079,41%, а за зниженою процентною ставкою становить 1 116,88% річних. Орієнтовна вартість за стандартною ставкою становить 23 550,00 грн, а за зниженою 18 420,00 грн. Договір підписано одноразовим ідентифікатором К189, який відправлено відповідачу на вказаний ним під час оформлення заявки на отримання кредитних коштів номер телефону.

Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки останні чотири цифри якої закінчуються на 9011(п. 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту(включаючи періоди пролонгації/авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктом 3.3. Договору зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом є правом товариства, а не його обов`язком. Товариство без погодження з клієнтом може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених Договором процентів за користування кредитом.

Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної(чергової) авто пролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така авто пролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав(п. 4.2.5. Договору).

Як передбачено в пункті 6.1.3. Договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта.

У додатку №1 до Договору зазначалася таблиця згідно якої погашення кредитної заборгованості повинно було бути здійснено до 17.08.2021 та скласти суму 18 420,00 грн., тобто за зниженою процентною ставкою. Також, як додаток до Договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту(а.с.12-14).

Лист про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору №2148062 від 18.07.2021 зазначає всі етапи укладення договору(а.с.15).

15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №2-15072022 відповідно до якого ТОВ «Лінеура України» передала свої права на кредитні договори та на право вимоги до ТОВ «Росвен інвест Україна»(а.с.20-24).

Згідно розрахунку заборгованості від 15.07.2022 загальна заборгованість відповідача склала 49 200 грн, яка складається з: 15 000 грн тіло кредиту, 34 200 грн проценти за користування кредитом(а.с.16-19).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, таю$й договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи слідує, що кредитний договір укладений у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається укладеним у письмові формі. Такий договір укладається шляхом заповнення анкети-заяви, тобто шляхом акцептування відкритої пропозиції укласти договір, яка знаходиться на офіційному веб-сайті кредитора.

Після заповнення анкети-заяви на споживчий кредит, клієнт отримує на свій мобільний номер телефону, вказаний нею в анкеті, особистий одноразовий цифровий ідентифікатор, яким він підписує договір та додатки до нього. Після накладення такого підпису кредитні кошти за договором перераховуються на вказаний ним картковий рахунок.

Вищенаведені дії відповідач проводив сам, без примусу, шляхом введення своїх особистих даних, зворотного ним не доведено, а саме не доведено, що він такий кредитний договір не укладав та кредитні кошти не отримував.

Первинні бухгалтерські документи у позивача відсутні, оскільки він прийняв тільки ті документи, які йому передав за договорами факторингу минулий кредитор. Новий кредитор нарахувань по кредитному договору не проводив. Доступ до карткового рахунку, а саме до виписки за таким у позивача немає, оскільки перерахування кредитних коштів здійснювалось на особистий картковий рахунок відповідача, до якого має доступ тільки він.

Статтею 204 зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки, в даному випадку дійсність правочинів відповідачем не оспорена, зокрема шляхом пред`явлення окремого позову чи зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, то слід виходити із презумпції правомірності правочину, а отже слід вважати такий кредитний договір укладеним, а кошти отриманими відповідачем.

Якщо відповідач бажає оспорити отримання ним кредитних коштів, то йому слід надати суду доказ, а саме виписку з його карткового рахунку за період з 18.07.2021 по 15.07.2022, але такого ним зроблено не було ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Крім того, щодо наявності окремого документу, який стосується акцепту кредитного договору, то його наявність є необов`язковою, оскільки користуючись кредитними коштами відповідач автоматично акцептував договір та погодився з усіма істотними умовами такого.

Щодо доводів, які стосуються наявності ліцензії НБУ на надання фінансової послуги первісним та новим кредитором, то слід зазначити, що під час оформлення кредиту у відповідача не виникало запитань з приводу дійсної ліцензії від НБУ для зайняття фінансовою діяльністю ТОВ «Лінеура Україна».

Слід зазначити, що ліцензія кредитної установи від НБУ на зайняття діяльності, яка стосується видачі кредитів зазвичай міститься у відкритому доступі безпосередньо на сайті кредитора, а також безпосередньо в мережі інтернет.

ОСОБА_1 зазначає, що серед боржників, які містяться в переліку під час переходу прав вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Росвен інвест Україна» згідно договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 він відсутній, а тому слід вважати, що новий кредитор не набув право вимоги за кредитним договором.

Відповідач не врахував, що Додатком №1 до договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 ОСОБА_1 зазначений під номером 863 в оригінальному реєстрі, що засвідчено директором ТОВ «Росвен інвест Україна» Кашпуром М.Л.(а.с.24), а тому такі доводи спростовані наявними матеріалами справи.

Договір факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 в судовому порядку не визнаний нечинним, а тому слід вважати, що діє презумпція правомірності правочину і ТОВ «Росвен інвест Україна» набуло право вимоги до ОСОБА_1 правомірно.

Серед інших доводів відповідач зазначає, що сума нарахованих відсотків не відповідає принципам добросовісності, співмірності та розумності, оскільки сума 34 200 в двічі перевищує тіло кредиту, через що вважає, що така сума не підлягає до задоволення судом.

З виписки наданої позивачем від 15.07.2022 в суді першої інстанції слідує, що загальна заборгованість відповідача склала 49 200 грн, яка складається з: 15 000 грн тіло кредиту, 34 200 грн проценти за користування кредитом.

Так, з 18.07.2021 по 21.08.2021 нарахування відсотків здійснювалося згідно п. 1.4.2. Договору, тобто за зниженою відсотковою ставкою 0,76% в день від суми кредиту протягом 30 календарних днів та склала суму 3 420 грн., що з тілом кредиту становить загальну суму 18 420 грн.

З 22.08.2021 по 25.12.2021 діяла стандартна відсоткова ставка 1,9% в день, оскільки відповідно до пункту 4.2.5. Договору такий договір було автоматично пролонговано на 120 календарних днів у зв`язку з непогашеним боргом та з фактом продовження користування відповідачем кредитними коштами. Таким чином, сума нарахованих відсотків становила за даний період 34 200 грн., що разом з тілом кредиту і становить загальну суму заборгованості 49 200 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №760/9533/22 колегія суддів прийшла до висновку, що для практичної реалізації конституційної засади змагальності сторін законом гарантуються однакові можливості сторонам в усьому, що стосується їх прав, оскільки дійсна змагальність буде можлива лише за умови дотримання рівних можливостей у збиранні, наданні та дослідженні доказів.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (рішення ЄСПЛ «Gurepka v. Ukraine», № 38789/04, § 23, від 08 квітня 2010 року).

Відповідач власного контррозрахунку заборгованості не навів, інших доказів, які б спростовували наявну заборгованість суду не надав, тобто не скористався своїм законним правом підкріпити свої доводи належними та допустимими доказами, а тому таку заборгованість слід вважати доведеною.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: