Справа № 352/1457/23
Провадження № 22-з/4808/32/25
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
10 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії судді:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,
секретар Кузів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Михайлюк Анжели Романівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Михайлюк Анжели Романівни на заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року,
Заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 січня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 44.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Михайлюк А.Р. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Михайлюк А.Р. задоволено частково.
Заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 15 січня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 44.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Михайлюк А.Р. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 року залишено без задоволення заяву представника про перегляд заочного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року, водночас питання компенсації судових витрат судом не вирішувалося. Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу представника відповідача задоволено, заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року скасовано. Позов про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Тому вважає необхідним вирішити питання про компенсацію судових витрат (витрати на правничу допомогу та судового збору) при розгляді справи в сумі 12 301,20 грн, які понесла відповідач в суді першої та апеляційної інстанцій, а саме: - ведення справи в суді першої інстанції, включаючи ознайомлення з документами та консультацію 5000,00 грн; - ведення справи в суді апеляційної інстанції 5000, 00 грн; - сплата судового збору (розраховується в день подання заяви/ cкарги і погашується із залишку по договору 2000,00 грн. У разі оплати судового збору (ів), які перевищують суму залишку по договору, така оплата підлягає відшкодуванню за рахунок клієнта. Оплата здійснюється по принципу 60% на 40 % відсотків з cуми, передбаченої договором, з них 60% одразу після підписання договору, а решту суми з дня пред`явлення рахунку-фактури (Згідно п. 4.3 Договору про правничу допомогу).
Вказує, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано Договір про надання послуг з правової допомоги, детальний розрахунок наданих послуг, Акт приймання-передачі послуг № 1 від 17.03.2025 р., рахунок фактура №12/03/25 від 12.03.2025 р., платіжні доручення про оплату послуг адвоката в розмірі 12 301,20 грн. Зазначені письмові докази містять детальний опис наданих адвокатом послуг, витраченого часу на надання правничої допомоги, а також що такі послуги були прийняті замовником і виконані виконавцем. Надані послуги є пов`язаними з розглядом даної справи, їх вартість співмірною з витраченим часом.
Таким чином, просить ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та покласти судові витрати (на правову допомогу та оплати судового збору) у розмірі 12 301,20 тисяч на позивача - ОСОБА_2 ..
Представник ОСОБА_2 , адвокат Леник Л.П., подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.Вважає таку заяву безпідставною та необґрунтованою, а отже такою, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції та під час розгляду даної справи апеляційним судом, сторона відповідача доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не подавала, заяв про необхідність додаткового строку на подання таких доказів не заявляла.
Вказує, що заяви про розподіл та відшкодування витрат, а також доказів їх фактичного понесення у порядку, встановленому ст.141 ЦПК України до суду першої інстанції стороною відповідача не подавалося. Крім того, представником відповідача не дотримано сукупності умов, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 246 ЦПК України, оскільки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, а подання доказів таких витрат здійснено із пропуском п`ятиденного строку, отже, подана представником відповідача заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, понесених стороною відповідача в суді апеляційної інстанції підлягає залишенню без розгляду. Також вказує про те, що документи, додані до заяви, як докази понесених судових витрат оформлені неналежним чином. До того ж з наданих документів виходить, що їх не тільки надали після того, як суд апеляційної інстанції завершив розгляд скарги, але й оформили після того, як суд ухвалив постанову за скаргою. За таких обставин вважає, що не має підстав вирішувати питання про відшкодування на користь відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Адже вимоги відповідача, заявлені за посередництва її адвоката, про їх відшкодування ґрунтуються на обставинах, які набули об`єктивної форми після того, як суд апеляційної інстанції розглянув і задовольнив апеляційну скаргу.
Просить заяву представника ОСОБА_1 адвоката Михайлюк А.Р. про ухвалення додаткового рішення в даній справі залишити без розгляду.
Відповідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , адвоката Михайлюк А.Р., яка підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення, заперечення проти задоволення заяви позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Леник Л.П., перевіривши доводи заявника, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За змістом статей 269 - 271 ЦПК України після проголошення рішення суд, що ухвалив його, не може, як правило, сам скасувати або змінити власне рішення. Тому, за загальним правилом, допущені недоліки судового рішення виправляються вищестоящим судом. Проте суд має ряд повноважень, передбачених цими положеннями, з усунення недоліків чи доповнення ухвалених ним рішень. Такими повноваженнями є виправлення описок та арифметичних помилок в судовому рішенні, ухвалення додаткового рішення або роз`яснення рішення суду.
Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.
Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Зазначене відповідає роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі».
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення, адвокат Михайлюк А.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом справи просить вирішити питання про компенсацію судових витрат (на професійну правничу допомогу та судового збору) у сумі 12 301,20, які понесла відповідач у судах першої та апеляційної інстанцій (т.2 а.с. 2-16).
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
За змістом ст.ст. 15,133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що 28 червня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу(т.1 а.с.1-5).
Заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 січня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 44(т.1 а.с.21-23).
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Михайлюк А.Р. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення(т.1 а.с.118-121).
Не погоджуючись з заочним рішенням, представник відповідача адвокат Михайлюк А.Р., звернулася з апеляційною скаргою(т.1 а.с.146-160).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 15 січня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 44(т.1 а.с.236-239).
За приписами частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Михайлюк А.Р. просила суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу та судового збору.
Колегія суддів зазначає, що при перегляді заочного рішення в суді апеляційної інстанції не встановлено підстав для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження лише щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (неналежне повідомлення відповідача, який посилався на вказане процесуальне порушення). Тому апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового аналогічного по суті спору рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки судом апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції лише із процесуальних підстав із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, заявлені представником відповідача судові витрати розподілу не підлягають.
Надані адвокатом Леник Л.П. заперечення щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку із порушенням заявником вимог процесуального права до вирішення такої вимоги, а саме відсутність попереднього (орієнтовного) переліку витрат на правничу допомогу, порушення строку подання заяви про ухвалення додаткового рішення, не знайшли підтвердження матеріалами справи, але враховуючи вищевикладене, не мають значення для вирішення даного питання.
Таким чином, оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, понесені відповідачем судові витрати залишаються за нею, відтак заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не вбачає правових підстав для ухвалення додаткового рішення та стягнення понесених ОСОБА_1 судових витрат у суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 133, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Михайлюк Анжели Романівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2025 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська