КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5/23 Головуючий у І інстанції Бебешко М.М.
Провадження №22-ц/824/7378/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фатєєва Андрія Олександровича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила витребувати у ОСОБА_3 та передати ОСОБА_1 належну їй на праві власності побутову техніку, на суму 34 513,30 грн, в належному технічно-справному стані, а саме: мікрохвильова піч Gorenje MO 17 EIS вартістю 1 899 грн; пульт ДУ універсальний Kivi Kl на суму 370 грн; телевізор Kivi 43UK32G вартістю 13 629 грн; витяжка традиційна Pyramida МН 50 BL вартістюю 899 грн; електричний чайник Tefal К0260830 вартістю 1 159 грн; плита газова Gorenje GN 5111 BREI вартістю 6 199 грн; водонагрівач Atlantic Expert VM 080 D400-2-B 2000W вартістю 6 281,10 грн; крісло Афон, пудровий вартістю 3 839,20 грн, а також просила стягнути з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона не відповідала вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Фатєєв А.О.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про наявність недоліків в поданому позові, оскільки у позовній заяві чітко визначено, що ціна позову становить 34 513,30 грн.

Крім того, в описовій частині позову здійснено опис побутової техніки та вказано суму, що підтверджується товарними чеками, виписками, скриншотами із номерами замовлень в інтернет-магазині, які додано до позовної заяви, тобто на виконання п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України належним чином здійснено обґрунтований розрахунок.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Фатєєв А.О. в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність звернення до відповідача з заявою про досудове врегулювання спору та наявність доказів знаходження спірного майна у володінні відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивач долучила до позовної заяви докази звернення до правоохоронних органів (заява до Білоцерківського РУП ГУНП від 14 жовтня 2024 року та лист поліції № СЕД-93772-2024 від 20 листопада 2024 року), що є підтвердженням того, що вирішення спору можливе виключно у судовому порядку, та свідчить про відмову відповідача у добровільному поверненні майна.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що у січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона не відповідала вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України, надано позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

В ухвалі про залишення без руху вказано, що в наданому позові не зазначена ціна позову, виходячи із дійсної ринкової вартості майна на час звернення до суду з даним позовом.

Також, в ухвалі вказано, що позивачем до позовної заяви не долучено доказів вжиття заходів досудового врегулювання, а саме звернення до відповідача з вимогою повернення спірного майна в добровільному порядку та доказів перебування майна саме у віповідача.

13 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою, визнаючи неподаною та повертаючи заяву позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, виходив із того, що заявником не були виконані вимоги ухвали від 06 січня 2025 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви. Так, обов`язковими складовими позову мають бути: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2025 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Фатєєва А.О. про усунення недоліків, з якої вбачається, що остання усуваючи недоліки, які були вказані в ухвалівід 06 січня 2025 року, звернув увагу суду першої інстанції на те, що при подачі позову нею була зазначена ціна позову, яка становить 34513,30 грн, та вказано, що після безуспішних спроб самостійного вирішення спору для добровільного повернення відповідачем майна позивачці, остання звернулась до правоохоронних органів для вжиття заходів реагування в межах компетенції, що підтверджено заявою до до Білоцерківського РУП ГУНП від 14 жовтня 2024 року та відповідним листом 3772-2024 від 20 листопада 2024 року, в якому вказано про необхідність вирішення вказаного питання виключно в судовому порядку.

Щодо не визначення позивачем ціни позову та необхідності надати суду копії документів, які містять інформацію про оцінку вартості майна станом на час звернення до суду (звіт про оцінку майна з висновком про його вартість) судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не подання відповідних доказів на підтвердження встановленої ціни позову не є підставою для повернення позовної заяви.

Вказуючи, що позивачем не надано доказів, які, на думку суду, мали бути надані разом із позовом, суд першої інстанції втрутився у право позивача самостійно визначати обсяг доказової бази і фактично вдався до оцінки обґрунтованості позову, залишивши поза увагою, що питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20), від 06 грудня 2023 року у справі № 337/804/23 (провадження № 61-12848 св 23).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України зазначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку залишення позовної заяви без руху, а потім, як наслідок цьому про повернення позовної заяви.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Висновки про недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних з реалізацією особою свого права на доступ до правосуддя, викладені також у постановах Верховного Суду, зокрема від 26 грудня 2019 року у справі № 367/8573/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, від 09 липня 2019 року у справі № 826/6479/18.

Апеляційний суд приходить до висновку, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, судова колегія вважає, що представник ОСОБА_1 - адвокат Фатєєв А.О. належним чином усунув недоліки, зазначенні в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фатєєва Андрія Олександровича на ухвалу ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року задовольнити.

Ухвалу ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар