КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/5312/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025року місто Київ

справа № 755/7033/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б.,Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а Ігоря Олександровича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 рокупро залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, постановлену під головуванням судді Гончарука В.П., повний текст ухвали складено 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою, зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в здійсненні їй права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в доступі до квартири та передати дублікати ключів від вхідних дверей цієї квартири, звільнити будь-яку з жилих кімнат даної квартири від мешканців та їх речей для вільного доступу до цієї кімнати і користування нею;

усунути перешкоди в реалізації її права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме, шляхом позбавлення права користування квартирою та зняття з реєстрації місця проживання у такій квартирі наступних осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з одночасною їх реєстрацією за їх попередньою адресою реєстрації місця проживання.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в доступі до квартири та передати дублікати ключів від вхідних дверей спірної квартири.

В іншій частині задоволення позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

20 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - Литвин І.О. через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмір 48000,00 грн.

Заяву обгрунтовував тим, що 11 листопада 2024 року Дніпровський районний суд міста Києва розглянув справу №755/7033/21.

Вказував, що в судовому засіданні по цій справі, яке відбулося 11 листопада 2024 року, представник позивача участі не брав, інші учасники справи також участі у засіданні не брали. Справа розглядалась без участі сторін, тому подати докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, а також зробити відповідну заяву до закінчення дебатів представник позивача фактично не міг.

Зазначав, що повне рішення суду від 11 листопада 2024 року надійшло до електронного кабінету представника позивача 15 листопада 2024 року. Зважаючи на те, що ані позивач, ані представник позивача не були присутні у судовому засіданні, а тому відповідна заява та докази подаються 20 листопада 2024 року (протягом п'яти днів після отримання повного рішення суду), що відповідає статті 141 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - Литвина І.О. про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - Литвин І.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд в силу ч.3 ст.270 ЦПК України зобов`язаний був розглянути заяву та ухвалити відповідне рішення протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви, а саме не пізніше 14 грудня 2024 року, в той час як суд розглянув заяву та постановив ухвалу 17 грудня 2024 року, тим самим порушив строк, визначений ч.3 ст.270 ЦПК України.

Вказував, що жодних повідомлень та/або судових повісток, які б інформували позивача та її представника про розгляд заяви та судове засідання, яке призначене на 17 грудня 2024 року, не надходили ані на адресу позивача, ані на адресу адвоката Литвина І.О.

Зазначав, що ухвалення рішення 11 листопада 2024 року здійснювалось судом без участі жодного учасника справи, а отже очевидна відсутність будь яких судових дебатів, і як наслідок неможливість позивача та її представника заявити про розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених останньою, до закінчення судових дебатів.

Посилався на те, що заява подана протягом 5 днів з дня отримання копії рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - Литвин І.О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3. та треті особи у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а І.О. , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат суду належить забезпечити кожній стороні у справі можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч.2 ст.246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення ч.4 ст.270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч.2 ст.246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №202/3681/16.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення судом позивача та її представника про призначення судового засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч.2 ст.246 ЦПК України чи повідомлення про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

А відтак, судом першої інстанції при постановленні ухвали були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника, не повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а І.О. про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Згідно положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі №816/2096/17.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. (ч.1 ст.126 ЦПК України)

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов'язкову наявність у кожній справі та обов'язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі №520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 Об'єднана палата Верховний Суд вказала, що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов'язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Верховний Суд у постанові від 29 травня 2024 року у справі №676/2951/21, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124,129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134,141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19);

процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21);

правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).

Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2024 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача.

11 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

20 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - Литвин І.О. через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмір 48000,00 грн.

Зазначав, що повне рішення суду від 11 листопада 2024 року надійшло до електронного кабінету представника позивача 15 листопада 2024 року. Зважаючи на те, що ані позивач, ані представник позивача не були присутні у судовому засіданні, а тому відповідна заява та докази подаються 20 листопада 2024 року (протягом п'яти днів після отримання повного рішення суду), що відповідає статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, представником позивача ОСОБА_1 - Литвином І.О. не було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів понесених витрат.

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача у порушення ч.1 ст.134 ЦПК України взагалі не подавалось до суду першої інстанції будь-яких заяв стосовно можливих та/або понесених витрат на професійну правничу допомогу та щодо їх відшкодування.

Також стороною позивача у заяві від 11 листопада 2024 року про розгляд справи у відсутність позивача та його представника не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки сторона позивача не скористалася своїм правом та не зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат протягом розгляду справи та до закінчення судових дебатів (у заяві від 11 листопада 2024 року про розгляд справи у відсутність позивача та його представника), не дотрималася вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до ст.270 ЦПК України та відповідно наявні підстави для залишення заяви без розгляду, як це передбачено абз.3 ч.8 ст.141 ЦПК України.

Аналогічний підхід застосовний в ухвалах Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №580/3758/19 та від 23 січня 2024 року у справі №380/12348/22.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а І.О. про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а Ігоря Олександровича - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - Литвин а Ігоря Олександровича про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: