ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 638/23599/24

провадження № 22-ц/818/1701/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

сторони справи:

позивач- Акціонерне товариство «Ріетум Банк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу Короєда Сергія Олександровича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Ріетум Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року у складі судді Тимченка А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Ріетум Банка» ( надалі АТ) звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про поділ спільного сумісного майна подружжя як фраудаторного правочину та повернення майна у спільну сумісну власність. Просив визнати недійсним укладений між відповідачами договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 17 травня 2021 року, відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у спільну сумісну власність відповідачів однокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 ; - трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_2 ; - транспортний засіб марки Volvo, тип транспортного засобу: загальний легковий - загальний універсал - В, рік випуску: 2018 рік, модель: ХС 90, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об`єм двигуна (см. куб.): 1969, колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; - транспортний засіб марки Mersedes-Benz, тип транспортного засобу: загальний легковий седан-В, рік випуску: 2017 рік, модель: AMG Е43, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , об?єм двигуна (см. куб.): НОМЕР_4 , колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_5 .

Позивач вважає, що договір про поділ спільного майна подружжя є фраудаторним правочином, оскільки його було укладено з метою ухилення відповідача-1 (як боржника) від виконання його зобов`язань як поручителя (за договором поруки) і майбутнього рішення суду на користь позивача (як кредитора) та унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (відповідача-1) з метою задоволення грошових вимог позивача (як кредитора), які ґрунтуються рішенні Балтійського міжнародного третейського суду від 31.08.2021 про стягнення солідарно з Oleos Swiss S.A. та ОСОБА_3 заборгованості у сумі 3 582 521,41 євро на користь Банку (дозвіл на примусове виконання вказаного рішення третейського суду в Україні було надано ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року у справі №? 824/235/21).

12.12.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, оскільки остання подана без додержання вимог, встановлених в п. 3 ч. 1ст. 175, ст,176 ЦПК України.

На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 про залишення без руху позовної заяви, 13.01.2025 позивач звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви. Надав копію платіжної інструкції від 07.01.2025 про оплату судового збору (а.с. 101) та звіти про оцінку майна двох квартир та двох транспортних засобів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 вищезазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Одночасно з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на: 1) квартиру номер АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 ; 2) транспортний засіб марки Volvo, тип транспортного засобу: загальний легковий - загальний універсал-В, рік випуску: 2018 рік, модель: ХС 90, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об?єм двигуна (см. куб.): 1969, колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_4 ; 3) транспортний засіб марки Mersedes-Benz, тип транспортного засобу: загальний легковий седан-В, рік випуску: 2017 рік, модель: AMG Е43, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_7 , об?єм двигуна (см. куб.): НОМЕР_4 , колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року заяву АТ «Ріетуму Банка» про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не визначено та не наведено в заяві про забезпечення позову ціну позову, з урахуванням посилання позивача на той факт, що позовні вимоги Банку спрямовані на відновлення режиму спільної сумісної власності подружжя на вказане майно, тобто на повернення вказаного майна у спільну сумісну власність подружжя, що дозволить в подальшому звернути стягнення на частку ОСОБА_3 у спільному майні подружжя з метою погашення його заборгованості перед позивачем (Банком) за рішенням Балтійського міжнародного третейського суду від 31 серпня 2021 року. Зазначене свідчить про невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що в свою чергу унеможливлює дотримання судом ч. 3 ст. 150 ЦПК України під час розгляду заяви про забезпечення позову, а саме з`ясування співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Не погодившись з ухвалою суду про повернення заяви про забезпечення позову представник Короєд С.О., який діє в інтересах АТ «Рієтум Банк», подав апеляційну скаргу. Апелянт , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сам факт залишення позовної заяви без руху з метою усунення недоліків не може бути перешкодою для розгляду судом одночасно заяви про забезпечення вказаного позову. Також апелянт вказав, що не зазначення в позовній заяві ціни позову жодним чином не могло унеможливлювати з`ясування судом «співмірності» заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимоги. Ціна позову в заяві про забезпечення позову не була зазначена, оскільки, як було обґрунтовано в тексті позовної заяви, позивач кваліфікує свій позов саме як не майновий, який не має ціни позову.

30 січня 2025 року представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , подала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалась на необґрунтованість скарги. Зазначила, що суд дійшов правильного висновку про повернення заяви про забезпечення позову через невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Вважає що позовні вимоги про повернення майна у спільну сумісну власність відповідачів мають майновий характер, оскільки підлягають грошовій оцінці, а відтак висновок суду першої інстанції про обов`язкове зазначення ціни позову в заяві про забезпечення є обґрунтованим. Заява позивача про забезпечення позову не містить жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Оцінку можливості зазнання відповідачами збитків внаслідок застосування арешту майна слід здійснювати обов`язково з урахуванням режиму воєнного стану та віднесення м. Харкова до територій можливих бойових дій, проте позивач у заяві про забезпечення позву не зазначив жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Просить апеляційну скаргу АТ «РІЕТУМУ БАНКА» залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 без змін.

31 січня 2025 року представник Короєд С.О., який діє в інтересах АТ «Ріетум Банк», подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції від 12.12.2024 не міститься посилання на відсутність у заяві позивача про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Тобто суд першої інстанції не розглядав в якості недоліку відсутність у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а тому не могло бути процесуальною підставою для повернення вказаної заяви без розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржена ухвала вказаним нормам цивільного процесуального права не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у грудні 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» (AS «RIETUMU BANKA») в особі представника- адвоката Короєда С.О., до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про поділ спільного сумісного майна подружжя як фраудаторного правочину та повернення майна у спільну сумісну власність відповідно до якої позивач просить визнати недійсним укладений між відповідачами договору про поділ спільного сумісного майна подружжя як фраудаторного правочину.

Предметом вказаного Договору про поділ спільного сумісного майна подружжя є:

- однокімнатна квартира номер АДРЕСА_1 (яка перейшла в особисту приватну власність відповідача-2); - трикімнатна квартира номер АДРЕСА_2 (яка перейшла в особисту приватну власність відповідача-2); - транспортний засіб марки Volvo, тип транспортного засобу: загальний легковий - загальний універсал-В, рік випуску: 2018 рік, модель: ХС 90, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об?єм двигуна (см. куб.): 1969, колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_6 (який перейшов в особисту приватну власність відповідача-2). - транспортний засіб марки Mersedes-Benz, тип транспортного засобу: загальний легковий седан-В, рік випуску: 2017 рік, модель: AMG Е43, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , об?єм двигуна (см. куб.): НОМЕР_4 , колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_5 (який перейшов в особисту приватну власність відповідача-1), щодо яких відповідно до позовних вимог позивач просить відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у спільну сумісну власність подружжя.

Одночасно з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на: 1) квартиру номер АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 ; 2) транспортний засіб марки Volvo, тип транспортного засобу: загальний легковий - загальний універсал-В, рік випуску: 2018 рік, модель: ХС 90, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об?єм двигуна (см. куб.): 1969, колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_4 ; 3) транспортний засіб марки Mersedes-Benz, тип транспортного засобу: загальний легковий седан-В, рік випуску: 2017 рік, модель: AMG Е43, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_7 , об?єм двигуна (см. куб.): НОМЕР_4 , колір кузова: Сірий, реєстраційний номер: НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_3 .

З позовної заяви вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року у справі № 824/235/21 надано дозвіл на примусове виконання рішення Балтійського міжнародного третейського суду від 31.08.2021 про стягнення солідарно з Oleos Swiss S.A. та ОСОБА_3 заборгованості у сумі 3 582 521,41 євро на користь АТ «Ріетум Банка».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року позовна заява Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» (AS «RIETUMU BANKA») до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про поділ спільного сумісного майна подружжя як фраудаторного правочину та повернення майна у спільну сумісну власність залишена без руху, позивачу наданий час на усунення недоліків (а.с. 95).

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивач 07.01.2025 року разом із заявою про усунення недоліків надав суду платіжне доручення від 07.01.2025 щодо сплати судового збору в розмірі 201 909,79 (а.с. 101).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року заяву АТ «Ріетуму Банка» про забезпечення позову повернуто заявнику.

Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Водночас відповідно до частини статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до усталеної судової практики у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшкодованого майна, щодо якого заявляються вимоги.

Зазначену позицію Верховний Суд підтвердив у своїй постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 916/368/18 вказавши на те, що за умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору.

Як встановлено під час судового розгляду колегією суддів, АТ «Ріетум Банка» звернувся з до суду першої інстанції з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про поділ спільного сумісного майна подружжя як фраудаторного правочину та повернення майна у спільну сумісну власність.

Між тим позивачем не заявлено позовних вимог про визначення права власності на спірне майно, а також не порушується питання про його передачу у власність інших осіб.

Зважаючи на вказане, та з огляду на характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, суб`єктний склад цих правовідносин, передумови подання позову, колегія суддів приходить до висновку, що у справі заявлено вимоги немайнового характеру.

Крім того, варто зазначити, що нормами частини першої статті 151 ЦПК України не передбачено обов`язку особи, яка подає заяву про забезпечення позову, вказувати ціну позову.

У постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 309/3276/17 Верховний Суд вказав, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Колегія суддів також бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 24 квітня 2024 року № 754/5683/22, згідно з якою співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Ураховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви АТ «Ріетуму Банка» без руху у зв`язку з не зазначенням позивачем ціни позову, не може бути підставою для про повернення такої заяви без аналізу та необхідності з`ясування ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача і співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з направленням заяви про забезпечення позову для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.379, ст. 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Короєда Сергія Олександровича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Ріетум Банк» - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року скасувати. Справу направити на розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Ю.М. Мальований