Справа № 462/8572/23
Провадження № 2/466/264/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Якубів І.О.

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шелепінського О.М.

представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Буловчака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

встановив:

адвокат Шелепінський О.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 1 000 000,00 (один мільйон) грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2020 приблизно о 14.40год на автодорозі Західний обхід м. Львова відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобіля марки «Opel ViVaro» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоцикла марки «Yamaha МТ09» д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 був госпіталізований в 3-й травмпункт м. Львова з діагнозом: закритий перлом обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням фрагментів.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 09.07.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

11.07.2023року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності (з нереабілітуючих підстав).

Потерпілим від даного кримінального правопорушення, яке скоїв відповідач, є ОСОБА_1 . Кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 1 000 000,00грн, оскільки зазнав тілесні ушкодження середньої тяжкості та тривалий розлад здоров`я. Моральна шкода виразилась у фізичному болю, тривалим лікування. Внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_1 встановлено інвалідність третьої групи. Відповідач жодного разу не намагався надати будь-яку матеріальну допомогу для поліпшення стану здоров`я позивача. З цих підстав позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. Окрім того, просить стягнути 20 000,00грн. за понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2023 справу передано для розгляду судді Свірідовій В.В.(а.с.34)

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 28 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі.(а.с.36)

20 грудня 2023 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково, вважає розмір моральної шкоди, яку оцінює позивач надто завищеним, оскільки, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 08.07.2020 року за їх участю і в результаті якої позивачу було завдано моральну шкоду, відбулась і в тому числі, і через дії самого позивача, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової автомеханічної експертизи у кримінальному провадженні №0000679. Тобто дії самого потерпілого згідно висновку експерта, також перебувають у причинному зв`язку за фактом ДТП. Відповідач не заперечує, що безсумнівно позивач зазнав моральної шкоди внаслідок ДТП, але розмір моральної шкоди, є явно завищеним, не відповідає тяжкості та характеру завданої шкоди, а також сталій судовій практиці в аналогічних спорах. Суму в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень вважає належною та достатньою компенсацією для відновлення його стану та душевної рівноваги. Не заперечує щодо стягнення суми в розмірі сто тисяч гривень на користь позивача, а врешті позову просить відмовити.

08 січня 2024 року представник позивача, адвокат Шелепінський О.М., скерував до суду відповідь на відзив, надав обґрунтування щодо розміру заявленої моральної шкоди та витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою у даній справі (а.с. 66-69).

19 січня 2024 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, де зазначає, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023р у справі №461/2611/23, який долучений позивачем (представником позивача) не може братися судом до уваги при вирішенні даного спору, оскільки не стосується осіб, що беруть участь у даній справі, тому не є преюдицією, а також не є висновками Верховного Суду, які мають враховуватись судом (а.с. 80-82).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 09.04.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія" (а.с.115)

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.05.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.(а.с.125)

В судовому засідання 18.12.2024 позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, зазначені у позові та пояснив, що у зв"язку з протиправними діями відповідача, йому завдано фізичні та моральні страждання, встановлено інвалідність 3 групу, неодноразово проходив лікування та хірургічні встручання, відтак, оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі одного мільйона гривень.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шелепінський О.М. надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.02.2025 відповідач ОСОБА_2 , який був допитаний як свідок під присягою, позовні вимоги визнав частково, не заперечив свою винуватість в ДТП, однак з сумою, яку просить стягнути позивач, незгідний, вважає її завишеною. Однак, не заперечую про відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 100 тис. грн.

В судовому засідання представник відповідача адвокат Буловчак В.І. позов визнав частково, надав аналогічні пояснення, зазначені у відзиві на позов, просить задовольнити моральну шкоду в розмірі сто тисяч гривень.

В судове засідання представник третьої особи ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія " не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст. 15 ЦК України).

Судом встановлено, що 08.07.2020 приблизно о 14.40год на автодорозі Західний обхід м. Львова відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобіля марки «Opel ViVaro » д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та мотоцикла марки «Yamaha МТ09 МТ09» д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 був госпіталізований в 3-й травмпункт м. Львова з діагнозом: закритий перлом обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням фрагментів.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 09.07.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

11.07.2023року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності (з нереабілітуючих підстав).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Потерпілим від даного кримінального правопорушення, яке скоїв відповідач, є ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною сьомою ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З виписки із медичної картки №7010 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 25.08.2020 по 16.09.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом «посттравматичний остеомієліт кісток правої гомілки, посттравматичний абсцес». Отримав курс антибактеріальної терапії. У перебігу хвороби відчувається позитивна динаміка, виписується додому в задовільному стані. Скарг не пред`являє. (а.с.11).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач неодноразово був змушений проходити курси стаціонарного лікування та пережив хірургічне втручання, що підтверджується випискою з інформаційно медичної картки стаціонарного лікування (а.с.12).

Внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_1 встановлено інвалідність третьої групи, яку підтверджено 26 червня 2023року (а.с.18-19).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами ... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено: «У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий».

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних доказів, які надають підтверджене обґрунтування заявленій сумі моральної шкоди саме в розмірі 1 000 000, 00 (один мільйон) гривень.

Так, судом встановлено, що безсумнівно позивач зазнав моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вказані висновки викладено і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17, де зазначено, що при оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди.

З оглянутих судом матеріалів кримінального провадження №0000679, вбачається, що з висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 23.05.2023 року №1353-Е, проведеної у кримінальному провадженні №0000679, дії самого потерпілого також перебувають у причинному зв`язку за фактом ДТП.

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,незалежно від наявності вини.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки),є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

За приписами ч.2.ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 21липня 2021 року у справі №166/1292/20, де «Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину».

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо)».

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Отже, внаслідок винуватих дій відповідачем позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, його фізичний біль, страждання, втрату можливості вести активне життя після реабілітації, судом береться до уваги той факт, що позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 08 липня 2020року та підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №376735 від 07 липня 2023року.

При цьому судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача школи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., на підставі чого позовні вимоги підлягають задоволенню у межах зазначеної суми.

Таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу, яку планує понести позивач становить 20 000грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст.141 КПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з заяви адвоката Шелепінського О.М., поданої 22.12.2023, підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи. (а.с.52)

Оскільки підтверджуючі документи щодо оплати послуг за надання професійної правової допомоги у розгляді даної справи представником позивача до завершення розгляду не подані, то він залишає за собою право подати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 4500,00 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268,354,355 ,430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 0000,00 (триста тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 4500,00грн.(чотири тисячі п"ятсот) гривень.

Рішення суду в частині відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія" (, місцезнаходження:04080,м.Київ, вул. Кирилівська,буд.40.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та проголошено 08 квітня 2025 року.

Суддя В. В. Свірідова