ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/401/24

провадження № 22-ц/4809/657/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майнард Наталії Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2025 року у складі судді Русіної А. А. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий вимог позовної заяви

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новоукраїнського районного управління юстиції Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який 22 вересня 2022 року рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області по справі № 396/573/22 було розірвано.

За період перебування в шлюбі сторонами було набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: автомобіль марки HYUNDAI TUCSON реєстраційний номер НОМЕР_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :50:330:0009, загальною площею 0,0542 га, для індивідуального садівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок на земельній ділянці, кадастровий номер :50:330:0007, загальною площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 2007 по 2022 рік, для покращення умов проживання сім`ї, сторони вирішили зробити в будинку ремонт, зокрема, було змінено багато деталей інтер`єру, проведено поліпшення і добудови, а для проведення ремонтно-будівельних робіт були взяті спільні сімейні грошові кошти.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було досягнуто згоди щодо розподілу спільно нажитого майна в позасудовому порядку, у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність у зверненні до суду для вирішення спору в судовому порядку.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2025 року зупинено провадження в цивільній справі № 396/401/24/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала суду мотивована тим, що з доданих представником до клопотання про зупинення провадження у справі доказів вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу в складі Збройних Сил України на посаді командира стрілецького взводу, стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 .

З огляду на введений на всій території України воєнний стан, перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, неможливість суду за таких обставин забезпечити у цій справі дотримання всіх засад цивільного судочинства, імперативну норму п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що він зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Майнард Н. О., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено грубі порушення норм матеріального і процесуального права, а оскаржувана ухвала є незаконною та ґрунтується на даних, що не відповідають фактичним обставинами справи.

Представник відповідача порушив порядок попереднього направлення документів іншим учасникам справи, зокрема 15.12.2024 через засоби поштового зв`язку подав клопотання про зупинення провадження у справі без направлення його копії стороні позивача, що призвело до відкладення судового засідання.

На протязі всього розгляду справи відбувалося системне і усвідомлене зловживання процесуальними правами сторони у справі, здійснене з боку представника відповідача.

Наданані адвокатом докази перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ не містять відомостей про те, що військова частина та військовий підрозділ у складі Збройних Сил України, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і бере безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України.

Більше того, надані документи містять інформацію про те, що ОСОБА_2 проходить військову службу з 02.11.2018, тобто цє є постійним місцем його роботи на протязі 6 років поспіль і не є надзвичайною обставиною.

Позивач вважає, що зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Ведющенка В. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2025 року без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

З приписами частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 14 частини 1 статті 353 цього Кодексу, зокрема, ухвала про зупинення провадження у справі, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення № 1153/2008 дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду судом першої інстанції справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі ЗСУ (том 2 а. с. 28).

На підтвердження доводів, викладених у клопотанні, адвокатом Ведющенком В. В. було надано копію військового квитка серії НОМЕР_3 , копію посвідчення серії НОМЕР_4 та копію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 24 січня 2022 року, якими підтверджується, що ОСОБА_2 проходить військову службу в складі ЗСУ на посаді командира стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 (том 2 а. с. 29-33).

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 852/2а-2/24.

Суд звертає увагу на те, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.

Закон зазначає, що не допускається зупинення провадження у певних категоріях справ, що стосуються інтересів дитини, або якщо відсутня сторона веде справу через представника (частини друга, третя статті 252 ЦПК України), однак ці положення не стосуються тих випадків, коли суд зобов`язаний зупинити провадження згідно з вимогами статті 251 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи на ведення на території України воєнного стану та перебування відповідача у складі ЗСУ, у суду першої інстанції були наявні достатні підстави для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Подібні висновки висловленні у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 149/9/23, 05 червня 2024 року у справі № 317/3364/21, 19 червня 2024 року у справі № 490/1923/23, від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 та від 14 лютого 2025 року у справі № 405/1261/24.

Частково обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідача порушив порядок попереднього направлення документів іншим учасникам справи, подавши клопотання про зупинення провадження у справі без направлення його копії стороні позивача, разом з тим, враховуючи, що сторона позивача в подальшому була ознайомлена зі змістом вказаного клопотання з додатками та надала свої заперечення до суду першої інстанції, вказані процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, на правильні по суті питання висновки не вплинули.

Не заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги про те, що на протязі всього розгляду справи відбувалося системне і усвідомлене зловживання процесуальними правами сторони відповідача у справі, оскільки не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали апеляційним судом.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що наданані представником відповідача докази перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ не містять відомостей про те, що військова частина та військовий підрозділ у складі Збройних Сил України, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і бере безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України, оскільки ведення на території України воєнного стану та перебування відповідача у складі ЗСУ є достатніми підставами для застосування судом п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані представником відповідача документи містять інформацію про те, що ОСОБА_2 проходить військову службу з 02.11.2018 не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що вказаний факт не спростовує наявність встановленої судом обов`язкової підстави для зупинення провадження, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, оскільки зміст пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, який не обумовлюється строками розгляду справи.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що цей суд допустив порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, ухвала суду першої інстанції без змін, а остаточного рішення у справі не ухвалено, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Майнард Наталії Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник