Справа № 155/1466/24 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/378/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2024 рокузвернувся суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2011 року між ним та відповідачем, громадянкою Російської Федерації (далі - РФ), Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горохівського РУЮ Волинської області було зареєстровано шлюб. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_4 . Спільне життя не склалося, за місяць до звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу відповідач разом з її старшою дочкою ОСОБА_5 покинула Україну, повідомивши, що повертатися не планує. На час виїзду відповідача до РФ молодшій дочці було 11 місяців, дитина залишилася проживати з ним (батьком). 21 жовтня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу відповідач не виходить на зв`язок, участі у вихованні, піклуванні та матеріальному забезпеченні дитини не бере. Дитина не знає своєї матері, з 2013 року перебуває на повному утриманні батька (позивача). Вказує, що він (позивач) несе весь тягар виховання, навчання та утримання, будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу не чинить. Остання повністю самоусунулася від виконання своїх обов`язків, подальше батьківство створює перепони та незручності у вирішенні життєвих питань. У зв`язку із відсутністю у житті його дочки матері та його службою в лавах Збройних Сил України, вихованням дитини займається його матір, баба дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Просив позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає рішення незаконним і необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, а також у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Актами, висновками, довідками та показаннями свідків фактичні обставини справи повністю підтверджено. Позбавлення батьківських прав йому (позивачу) необхідне для захисту особистих прав та законних майнових інтересів дитини. Відповідач мала законні підстави для проживання на території України, однак дозвіл свідомо не продовжила, з часу виїзду в Україну не поверталася. Відповідач впродовж 11 років умисно та свідомо ухиляється від виховання дитини, тому позбавлення її (матері) батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Про дитину дбає лише він (батько). Просив рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, у відповідача існують об`єктивні причини неможливості активної участі у житті дитини з огляду на її перебування поза межами України (в РФ). Суд вважав такими, що ставлять під сумнів достовірність надану позивачем інформацію, ті обставини, що у нього більше десяти років були відсутні дані про місце перебування відповідача, він не з`ясовував причини неповернення матері до дитини на територію України. Висновок органу опіки та піклування визнано передчасним та необ`єктивним.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (громадянка РФ) зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горохівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 97, прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_3 ».

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_3 , державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 СК України («Запис подружжя батьками дитини») за заявою ОСОБА_1 .

Заочним рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2013 року (не змінене та не скасоване, набрало законної сили 19 листопада 2013 року), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, та ухвалено дочку ОСОБА_4 залишити проживати з позивачем ОСОБА_1 .

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 . Крім того, у будинку за вказаною адресою 11 квітня 2013 року була зареєстрована ОСОБА_3 , громадянка РФ, посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 УГІРФО УМВС України у Волинській області від 05 липня 2012 року.

Із характеристики, виданої старостою Підберезівського старостинського округу Горохівської міської ради Луцького району Волинської області 29 липня 2024 року № 886 встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку матері, яка часто хворіє та потребує сторонньої допомоги. Позивач розлучений, виховує неповнолітню доньку, дружина вибула в Росію у 2013 році та справами доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності не притягався, користується авторитетом і повагою серед жителів села.

Актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї № 895 від 29 липня 2024 року, проведеним в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , стверджується, що за даною адресою проживають: ОСОБА_1 , його дочка - ОСОБА_4 та мати ОСОБА_6 . На даний час ОСОБА_1 служить в ЗСУ, до мобілізації самостійно виховував дочку ОСОБА_4 , 2012 року народження, матір дитини ОСОБА_3 з 11 місячного віку дитини участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не брала, з дочкою зв`язку не підтримує та виїхала в росію. Після мобілізації батька дитини, вихованням займається бабуся ОСОБА_6 . Позивач з дочкою проживають у будинку матері ОСОБА_6 , будинок в нормальному стані.

Відповідно до довідки, виданою Печихвостівським ліцеєм Горохівської міської ради Луцького району Волинської області № 01-29/39 від 30 липня 2024 року ОСОБА_4 навчається у 7 класі Печихвостівського ліцею Горохіської міської ради. Мама дитини контакту із ліцеєм не підтримує та успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Шкільним життям дитини цікавляться тільки її тато та бабуся. Оскільки тато перебуває на службі в лавах ЗСУ, піклуванням та вихованням дівчинки займається бабуся.

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби № 19-74748/18/24-вих. від 29 жовтня 2024 року відомостей щодо перетинання державного корону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією, громадянкою рф ОСОБА_3 в період з 08 липня 2017 року по теперішній час в базі даних не виявлено. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08 листопада 2017 року, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася в базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 № 472.

Із відповіді Горохівського відділу Управління державної міграційної служби у Волинській області № 0713-9/0713.1-25 від 10 січня 2025 року встановлено, що згідно з відомостями бази даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України гр. Російської Федерації ОСОБА_3 , 05 липня 2012 року документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 , термін дії до 03 липня 2013 року, орган, що видав УГІРФО УМВС у Волинській області. Із заявою про продовження строку перебування в Україні вищевказана громадянка до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області не зверталась.

Відповідно до заключення ЛКК КП «Горохівська багатопрофільна лікарня» від 24 липня 2024 року № 277 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, за станом здоров`я потребує дообстеження і оперативного лікування.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого ОСОБА_4 , учениця 7 класу Печихвостівського ліцею, перебуває на «Д» обліку у ортопеда травматолога, потребує консультації психолога.

Із виписки з медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого встановлено, що ОСОБА_1 , військовослужбовець ЗСУ, здоровий, за медичною допомогою з приводу захворювань не звертався, на диспансерному обліку з приводу захворювань не перебуває.

З висновку органу опіки та піклування Горохівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконкому Горохівської міської ради № 272 від 28 листопада 2024 року, встановлено, що батьки дитини з моменту розлучення разом не проживають, матір дитини, ще до моменту офіційного розлучення поїхала до своїх батьків у російську федерацію та перестала підтримувати будь-які стосунки із колишнім чоловіком та їх спільною дитиною. Дитина з моменту народження і по даний час проживає в родині батька. Матері дитина не пам`ятає. поведінка матері дитини свідчить про її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків та небажання приймати участь у житті та вихованні власної доньки. Тому, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дітей міської ради від листопада 2024 року № 16/1 вважають, що позбавлення батьківських прав, ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

В судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також з`ясовано думку дитини ОСОБА_4 , яка повідомила, що спілкується з батьком, мами своєї вона не пам`ятає.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Тобто у даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання, у випадку, що переглядається, є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, яка невдовзі після народження (з 11 місячного віку) і впродовж тривалого часу залишилася без материнської турботи, а її матір ОСОБА_3 не виявляє до неї материнського піклування, що саме по собі ставило під загрозу здоров`я дитини у віці немовляти і що продовжувало негативно впливати на її розвиток у ранньому, дошкільному, а наразі - у шкільному віці. Така поведінка матері відносно своєї дитини дає підстави обґрунтовано вважати про відсутність у неї спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про її ухилення від участі у житті та вихованні дитини, її утриманні. Таке нехтування батьківськими обов`язками відповідача неможливо усунути.

Позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту повної відсутності будь-якого спілкування матері з дитиною, участі матері в житті, вихованні та утриманні дитини, піклуванні про її здоров`я та розвиток упродовж майже усього життя дитини. Вибуття матері з країни її тимчасового проживання (України) у країну, до громадянства якої вона належить (РФ), навіть за умови завершення терміну дії посвідки на тимчасове проживання (у справі, що переглядається, - вибуття добровільне, не пов`язане з наслідками спливу терміну дії посвідки) без подальшого повернення впродовж більше як десяти років не свідчить про існування в неї об`єктивних перешкод для участі в житті, вихованні та утриманні дитини. Тривале неповернення матері в країну її тимчасового перебування до дитини підтверджує умисний характер дій та бездіяльності відповідача, спрямованих на свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дитини.

Та обставина, що комісія органу опіки та піклування не заслуховувала пояснення матері дитина на засіданні комісії, зумовлена об`єктивними причинами і не свідчить про неповноту наданого органом опіки та піклування висновку.

Як встановлено судом і підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_3 до завершення дії посвідки на тимчасове проживання (до 03 липня 2013 року) вибула з території України в країну свого громадянства - Російську Федерацію.

У зв`язку із набранням чинності 23 грудня 2022 року Закону України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», будь-яке співробітництво судових та інших уповноважених органів у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь припинено.

Відповідно до повідомлення, розміщеного 25 лютого 2022 року на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку РФ та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Отже, на період збройного конфлікту у відносинах з Російською Федерацією унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах.

З поданих позивачем письмових доказів та з пояснень свідків, допитаних судом першої інстанції, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 2013 року не поверталася в Україну, з дитиною ОСОБА_4 , колишнім чоловіком ОСОБА_1 чи членами родини зв`язку не підтримує (в тому числі електронного, телефонного тощо), місце її перебування/проживання в Російській Федерації невідоме, тому спроможність органу опіки та піклування повідомити відповідача та заслухати її заперечення щодо порушеного питання на засіданні комісії виключається з об`єктивних причин, зумовлених не лише зовнішніми чинниками (воєнним станом, розривом правового співробітництва з державною агресором тощо), але й обставинами, що залежать від поведінки самої матері.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав є обґрунтованим, неупередженим, справедливим по відношенню до матері дитини і будь-які докази, які б спростовували викладені у такому висновку обставини в матеріалах справи відсутні. Висновок достатньо повно і переконливо мотивований, тому підлягає прийняттю апеляційним судом при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до положень частин першої, четвертої, шостої статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-які інші висновки суду, зокрема, щодо ймовірного існування об`єктивних причин неможливості повернення відповідача в країну тимчасового перебування впродовж тривалого часу, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів про таке, є неприпустимими.

У справі відсутні докази наявності у матері інтересу до дитини. Обставини цієї справи свідчать про те, що вона свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні впродовж майже усього життя дочки була фактично відсутньою. Відсутність матері без поважних на те причин у житті малолітньої дитини мало наслідком те, що остання у період проходження батьком військової служби та відсутності за місцем проживання вимушена перебувати під піклуванням інших осіб, зокрема баби. Усі вище встановлені обставини підтверджують наявність виключних підстав для позбавлення матері батьківських прав.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, колегія суддів приходить до висновку про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку села Літово Новоржевського району Псковської області, Росія, громадянку Російської Федерації, батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді