ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9396/24
Номер провадження 22-з/819/10/25
08 квітня 2025 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач): Воронцової Л.П.,
суддів: Майданіка В.В.,
Склярської І.В.,
секретар: Олійник К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Херсоні заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв Максим Анатолійович, про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради, Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління освіти Херсонської міської ради, Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, судовий збір у розмірі 121 грн 12 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги Управління освіти Херсонської міської радирішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року в частині стягнення з Управління освіти Херсонської міської радина користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, зменшено її розмір з 10 000 до 5 000 грн та судові витрати, понесені на оплату судового збору - із 121 грн 12 коп. до 60 грн 56 коп.; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
13 березня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв Максим Анатолійович,через підсистему "Електронний суд" подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування заяви зазначив, що разом з відзивом на апеляційну скаргу заявляв про судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, попередній (орієнтований) розрахунок яких становить 6 500 грн, докази на підтвердження розміру судових витрат будуть надані відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Зазначив, що в суді апеляційної інстанції при розгляді даної справи позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, що підтверджується звітом № 2 від 13 березня 2025 року, підписаним на виконання умов договору № 25/2025 від 18 лютого 2025 року про надання правничої допомоги, однак оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а саме зменшено розмір моральної шкоди з 10 000 до 5 000 грн, вважає, що на відповідача покладаються судові витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто 4 000 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат надав договір про надання правничої допомоги № 25/2025 від 18 лютого 2025 року, додаток № 1 до Договору "Вартість послуг адвоката" (прайс-лист) звіт № 2 про надані послуги від 13 березня 2025 року.
Просив стягнути з Управління освіти Херсонської міської радина користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу під час перегляду справи в апеляційному порядку, в розмірі 4 000 грн.
Позиція учасників справи
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Негуляєв В.В., представник Управління освіти Херсонської міської ради, Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, апеляційний суд дійшов такого висновку.
2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
Ураховуючи, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв Максим Анатолійович,заявляв про витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 11 березня 2025 року, а заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами їх понесення надіслана 13 березня 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник дотримався процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) Верховний Суд виклав висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв Максим Анатолійович, надав:
- договір про надання правничої допомоги № 25/2025 від 18 лютого 2025 року;
- додаток № 1 до Договору "Вартість послуг адвоката" (прайс-лист);
- звіт № 2 про надані послуги від 13 березня 2025 року, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг складає 8 000 грн, із яких: 1 500 грн - аналіз апеляційної скарги, 5 000 грн - складання відзиву на апеляційну скаргу, 1 500 грн - участь у судовому засіданні Херсонського апеляційного суду 11 березня 2025 року.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Так, представник позивача просив в суді апеляційної інстанції стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу 50% від понесених витрат - в розмірі 4000 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 виклав правовий висновок, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.
Згідно з висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, що що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.
Суд вважав, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.
У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення частини 3 статті 141 ЦПК України, якою визначені критерії, які застосовуються судом незалежно від клопотання іншої сторони.
Отже колегія суддів при визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу позивача, понесених у суді апеляційної інстанції враховує предмет спору у даній справі, який не є складним і є розповсюдженою категорією цивільних справ, а складання відзиву на апеляційну скаргу і аналіз апеляційної скарги фактично є одним видом виконаних робіт- сладанням відзиву на апеляційну скаргу, при цьому відзив не містить посилання на висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ , тобто його зміст не спростовує повністю позицію відповідача у даній справі.
Слід також зазначити, що попередній розмір витрат на правову допомогу представником позивача було заявлено у розмірі 6 500 грн, а збільшення вказаного розміру до 8 000 грн останній не обгрунтував.
Ураховуючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, визначений судом - 5 000 грн, заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для апеляційного перегляду цієї справи, зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді апеляційної інстанції.
Висновок за результатом розгляду заяви
Ураховуючи складність справи, предмет спору, необхідність надання представником позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, обсяг виконаної адвокатом роботи та час, необхідний для їх виконання, враховуючи досвід адвоката, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів вважає достатнім розмір витрат на професійну правничу допомогу, пред`явлених до стягнення з Управління освіти Херсонської міської ради - 1 000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням предмету спору, складності справи, необхідних процесуальних дій сторони та реальних затрат часу на їх вчинення.
Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Негуляєв Максим Анатолійович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради, Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської радина користь ОСОБА_1 1 000 гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
В іншій частині вимог заяви - відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.
Головуючий Л.П. Воронцова
Судді: В.В. Майданік
І.В. Склярська