ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 646/7141/24

провадження № 22-ц/818/1518/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року, постановлене суддею Клімовою С.В,-

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року АТ « Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та ОСОБА_4 05.12.2013 на підставі кредитного договору № 0367 (надалі кредитний договір) видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000 грн., який пізніше було збільшено до 52865.25 грн. (копія кредитного договору та довідка про збільшення кредитного ліміту додаються).

19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія якої додається. Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується вищезгаданою випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статутом.

У порушення умов вказаного вище кредитного договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 30.04.2024 року має заборгованість у розмірі 87 755,18 грн, а саме: 52 865,25 грн заборгованість за кредитом; 34 889,93 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту позивач звернувся до суду з наступним позовом та просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 2 422,40 грн., сплачені ним при подачі позову до суду.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства « Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4, , заборгованість за договором кредиту № 0367 від 05.12.2013 року станом на 30.04.2024 рік у розмірі 87 755,18 грн (вісімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень 18 копійок) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення скасувати та ухвалити нове, застосувати строки позовної давності, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суд задовольнив позовні вимоги, допустивши припущення без наявності відповідних доказів. Це стосується нібито сплати відповідачкою платежів за кредитним договором, ця обставина спростовується випискою з Українського бюро кредитних історій, де відсутні платежі за кредитним договором № 0367. Вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зобов`язання відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ», що перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача існувала заборгованість на час припинення товариства, що відповідач взагалі має заборгованість за кредитним договором. АТ «ПУМБ» не направляв відповідачу письмову вимогу (повідомлення) про те, що він є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», також не надано доказів отримання відповідачем зазначеної вимоги. З доданого банком розрахунку заборгованості неможливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема процентів, неустойки). Отже, за відсутності розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, штрафні санкції, період їх виникнення та нарахування в позові, що унеможливлює встановлення обгрунтованості вимог банку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції, в повній відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 05.12.2013 між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та відповідачем укладено кредитний договір № 0367, шляхом підписання Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування, за умовами якого відповідачу видано кредитку картку з кредитним лімітом в сумі 1000,00 грн, зі строком дії- 24 місяці, процентна ставка за користування овердрафтом в пільговий період- 0,0001 %, процентна ставка за користування овердрафтом не в межах пільгового періоду- 36% річних, процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом - 36 % річних.

Підписавши договір, відповідачка добровільно погодилася на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.

Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, який в подальшому було збільшено до 52 865,25 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.

Факт використання кредитних коштів в межах строку дії договору та після його закінчення підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, який містить дані щодо руху коштів на рахунку, суми погашення за наданим кредитом, а також Випискою по особовому рахунку.

Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, внаслідок чого за розрахунком заборгованості станом на 30.04.2024 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 755,18 грн, з яких: 52 865,25 грн- заборгованість за кредитом; 34 889,93 грн- заборгованість за процентами.

01.05.2024 АТ «ПУМБ» на адресу проживання відповідача за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» направлено Письмову вимогу (повідомлення) щодо виконання договірних зобов`язань в сумі 87 755,18 грн, яка залишилась без реагування.

Відповідно до Статуту АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ", що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

05 грудня 2013 року між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та відповідачем укладено кредитний договір № 0367, шляхом підписання Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування, в якій сторонами погоджено умови кредитування, в тому числі відсоткову ставку.

Процентна ставка за користування овердрафтом в пільговий період- 0,0001 %, процентна ставка за користування овердрафтом не в межах пільгового періоду- 36% річних, процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом - 36 % річних.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30.04.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 755,18 грн, з яких: 52 865,25 грн- заборгованість за кредитом; 34 889,93 грн- заборгованість за процентами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач користувався кредитними коштами, що засвідчено випискою за його рахунками за період з жовтня 2016 року по січень 2022 року, а саме: розраховувався кредитною картою за товари, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит.

Доводи апелянта про те, що з доданого банком розрахунку заборгованості неможливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості, колегією суддів не приймаються, оскільки надана позивачем виписка з банківського рахунку відповідача є належним доказом отримання ним коштів, оскільки відображає рух коштів та доводить користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, відповідачем не спростований, свого розрахунку не наведено, висновків експертиз щодо правильності проведення відповідних розрахунків не надано, клопотань про призначення такої експертизи відповідачем у ході розгляду справи не заявлялося. Відтак, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неналежності вказаного доказу.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом у червні 2024 року, в якому заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом станом на 30.04.2024 року у розмірі 87755,18 грн.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача, остання систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг та здійснювала часткове погашення кредиту та відсотків, а саме часткове погашення заборгованості за відсотками в останній раз було 30.08.2021 року, часткове погашення заборгованості з погашення суми кредиту в останній раз було 30.09.2021 року.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності:

а) загальний;

б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та діє до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 18 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

У пункті 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 17 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки зупинено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Отже карантин введено на території України з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Однак в Україні також введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.

Таким чином з 12 березня 2020 року та станом на теперішній час строки позовної давності, визначені ЦК України, не можуть вважатися пропущеними чи закінченими до моменту дії воєнного стану в Україні.

З огляду на викладене та приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан з 24 лютого 2022 року, на пункту 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме те, що відповідач здійснював погашення до 30.09.2021 року, отже трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.

На спростування позовних вимог представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано виписку з Українського бюро кредитних історій, з якої, як зазначив відповідач, вбачається, що відсутні платежі за кредитним договором № 0367, між тим судова колегія такий доказ до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин другої третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, відповідно до частин другої, восьмої, десятої статті 83 ЦПК України особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи була обізнана, зверталась до суду першої інстанції із заявами про застосування строку позовної давності, однак вказаний доказ до суду першої інстанції нею наданий не був.

Крім того, апеляційна скарга не містить клопотань із зазначенням причин не подання цього доказу до суду першої інстанції.

Долучення такого доказу є порушенням принципу правової визначеності. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові №552/7368/21 від 21.08.2023 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал», про що свідчить детальна інформація про юридичну особу, позивач є правонаступником його прав, у тому числі права на стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між АТ «Банк Ренесанс Капітал» і відповідачем.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова