ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/420/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/4286/24 Категорія: 304070000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю Розсохи Володимира Васильовича;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю Розсохи Володимира Васильовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «УМАНЬГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ПрАТ «УМАНЬГАЗ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 № 808 (в редакції зі змінами, внесеними постановою НКПЕКП від 11.06.2019 №1024), ПрАТ «УМАНЬГАЗ» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПрАТ «УМАНЬГАЗ».

Між ПрАТ «УМАНЬГАЗ» та відповідачем було укладено типовий договір розподілу природного газу (далі договір), шляхом підтвердженого споживання природного газу, а саме боржником неодноразово передавалися дані про фактично спожитий природній газ протягом 2020-2023 років. Також працівниками ПрАТ «УМАНЬГАЗ» неодноразово здійснювалось контрольні зняття показів лічильника газу під особистий підпис відповідача ОСОБА_1 (у грудні 2020 року, у січня 2021 року, травні 2022 року).

На підставі викладеного, відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, є споживачем послуг позивача та зобов`язаний оплачувати отримані послуги.

Крім того, Уманським міськрайонним судом Черкаської області 06.05.2022 винесено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УМАНЬГАЗ» про визнання протиправним нарахування заборгованості за транспортування газу. Оскільки факт споживання природного газу та послуг з розподілу природного газу є підтвердженим, то і розподіл відповідачем здійснюється беззаперечно, оскільки розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не виключає постачання природного газу. Тобто, відповідач, без здійснення дій розподілу позивача, не зміг би користуватися та отримувати природній газ для власного споживання.

Згідно з п. 1.1 Типового договору розподілу природного газу, договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.2.1 договору). Розділом VI договору встановлено порядок розрахунків. Так, за положеннями п. 6.1. Розділу VI договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4. Розділу VI Типового договору розподілу). Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.

Оператор ГРМ ПрАТ «УМАНЬГАЗ» належним чином виконує умови Типового договору розподілу у строки та на умовах визначених договором та Кодексом ГРМ, позаяк відповідач порушив умови договору в частині проведення розрахунків за отримані послуги з розподілу газу. Станом на дату подачі позовної заяви, сума заборгованості відповідача за послуги з розподілу природного газу складає 14680,10 грн. ПрАТ «УМАНЬГАЗ» зверталося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, але ухвалою від 08 квітня 2024 року судовий наказ було скасовано та роз`яснено, що заявлені вимоги ПрАТ «УМАНЬГАЗ» можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу у сумі 14680,10 грн та судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року позов ПрАТ «УМАНЬГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УМАНЬГАЗ» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 14680 грн 10 коп.

Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що фактом приєднання побутового споживача - відповідача ОСОБА_1 до умов даного договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміною показань газового лічильника за адресою споживача по його особовому рахунку. У матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу (довідка по особовому рахунку). Відповідач передає показання лічильника газу, зокрема, копії відомостей зняття показів лічильника природного газу безумовно свідчать про фактичне споживання природного газу відповідачем. Отже, беззаперечним є факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу і відповідно надання послуг з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання. Звернення відповідача із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу, відсутнє. Отже, між сторонами виникли договірні відносини щодо надання ПрАТ «УМАНЬГАЗ» послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача, а остання прийняла ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняла оферту). Обов`язкова наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена.

ПрАТ «УМАНЬГАЗ» надав відповідачу послугу з розподілу природного газу. У порушення умов зазначеного договору та нормативних актів відповідачем не проведена оплата за надані послуги з розподілу природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 14680,10 грн. Розрахунок заборгованості виконано відповідно до цін та тарифів, які встановлені постановами Кабінету Міністрів України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Не погоджуючись з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року, представник ОСОБА_1 за довіреністю Розсоха В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував норми цивільного права замість господарського, що призвело до неправильного висновку про порушення цивільних прав Оператора ГРС. У даній справі йдеться не про захист цивільних прав, а про врегулювання договірних відносин, які мають господарсько-правову природу. Скаржник зазначає, що між сторонами не було укладено двостороннього договору розподілу природного газу, як основи для виникнення цивільних зобов`язань.

Скаржник вказує, що позивач є юридичною особою приватного права, що не є суб`єктом господарської діяльності в державному секторі економіки, а також у позивача відсутні відомості про ліцензію до ЄДРПОУ.

Позивач здійснив незаконне безпідставне нарахування та облік заборгованості за незамовлену відповідачем послугу розподілу природного газу баз надання відповідачем дозволу на обробку персональних даних та згоди на їх використання; без наявності первинних документів; без домовленості з відповідачем про таку істотну умову, як ціна/тариф за відсутності в НКРЕКП повноважень встановлювати ціни/тарифи для населення; при цьому НКРЕКП не утворена КМУ, а рішення НКРЕКП у формі постанов не є актами цивільного законодавства; без «будь-яких дій відповідача, які засвідчують бажання укласти договір».

10.02.2025 до Черкаського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від ПрАТ «УМАНЬГАЗ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що положення договору на розподіл природного газу є врегульованими чинним законодавством та не містить в собі положень, які б порушували права споживача. Договір на розподіл природного газу є укладеним між позивачем та відповідачем, його умови не було оскаржено жодною зі сторін.

Крім того, у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 зверталася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПрАТ «УМАНЬГАЗ» про визнання протиправним нарахування заборгованості за транспортування газу (справа № 705/800/22), рішенням якого від 06.05.2022 у задоволенні позову відмовлено.

17.02.2025 до Черкаського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 Розсохи В.В. надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 14 680,10 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494(далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до пункту 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі Кодекс ГРМ) визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ:

- договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;

- оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

- споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається регулятором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 808 ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПрАТ «УМАНЬГАЗ» - надано ПрАТ «УМАНЬГАЗ».

У пункті 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ зазначено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).

Апеляційним судом встановлено, що на момент виникнення та існування спірних правовідносин оператором газорозподільної системи в межах території міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області на підставі відповідної ліцензії є ПрАТ «УМАНЬГАЗ», а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_1 та який фактично споживає природний газ.

Вказане зі свого боку свідчить про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Посилання відповідача на відсутність укладеного договору не заслуговують на увагу.

Так, акцептування відповідачем договору про розподіл природного газу, а отже і факт приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача ( АДРЕСА_1 ) по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, що нею не заперечувалося, та відповідно отримувала і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПрАТ «УМАНЬГАЗ» у розмірі 14 680,10 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем за період з січня 2021 року по липень 2024 року відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для ПрАТ «УМАНЬГАЗ» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Відповідачка зазначеного розрахунку не спростувала та своїх контррозрахунків під час розгляду справи суду не навела.

Отже, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території м. Умань на підставі відповідної ліцензії є ПрАТ «УМАНЬГАЗ», а ОСОБА_1 споживачем послуг природного газу за відповідною адресою, якому присвоєно номер особового рахунку, беручи до уваги, що відповідачка фактично споживала природний газ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу та правомірно стягнув 14 680,10 грн заборгованості за розподіл природного газу.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка зверталася з письмовою заявою про припинення їй послуг з розподілу природного газу або розірвання договору розподілу до оператора ГРМ.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, базуються на суб`єктивному сприйнятті скаржником норм і положень чинного законодавства та спрямовані на ухилення відповідача від виконання зобов`язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю Розсохи Володимира Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «УМАНЬГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова