номер провадження 2/558/19/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року селище Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області у складі:

суддя Мельник Д.В.

секретар судового засідання Березюк І.М.,

представник позивача Виш А.А.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягненння матеріальної шкоди в розмірі 171 000 гривень та моральної шкоди в розмірі 80 000 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що він був власником автомобіля марки «FORD FOCUS», номер кузова шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . 13.05.2020 року ним було видано довіреність відповідачу ОСОБА_2 щодо тимчасового користування вищевказаним автомобілем без права передоручення третім особам та без права продажу транспортного засобу третім особам. Довіреність видана ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 строком на один рік.

Після закінчення строку довіреності, в червні 2021 року позивач ОСОБА_1 телефонував ОСОБА_2 , писав повідомлення в меседжерах щодо повернення автомобіля, але останній ігнорував його звернення.

В подальшому позивач ОСОБА_1 з`ясував, що вищевказаний автомобіль був вилучений з його власності, в результаті незаконних дій відповідача ОСОБА_2 .

За фактом заволодіння іншими особами належного на праві власності позивачу ОСОБА_1 автомобіля марки «FORD FOCUS», номер кузова шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , він звернувся до органів поліції. 25.07.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.191 КК України.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 , якому ОСОБА_1 видав довіреність (бланк НОІ 969618), зареєстрованої в реєстрі за №209 нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.М.. без погодження з власником автомобіля (позивачем ОСОБА_3 ), без установлених законом підстав, вчинив дії, які позбавили позивача права володіння та користування належним йому автомобілем.

Свою заяву позивач ОСОБА_1 обґрунтовує ст.ст.15,16,22,1126,1167 ЦК України та Постановами Верховного суду України.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2024 року вищевказана цивільна справа була передана за територіальною підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області (а.с.30).

Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 09.07.2024 року вищевказана цивільна справа була передана за територіальною підсудністю до Демидівського районного суду Рівненської області(а.с.37).

01.08.2024 року по даній справі була прийнята ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а. с. 45).

09.08.2024 року судом було винесено ухвалу про участь представника позивача адвоката Виш А.А. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів(а.с.53)

22.10.2024 року було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а. с. 71).

Відповідач ОСОБА_2 з`явився у підготовче засідання 27.08.2024 року, заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою ознайомлення з матеріалами позовної заяви. Клопотання відповідача по справі було судом задоволено(а.с.57).

В подальшому в підготовчі засідання та на розгляд справи по суті відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений, не з`являвся (26.09.2024р., 22.10.2024 р., 04.12.2024 р., 16.01.2025 р., 25.03.2025р.) з відзивом на позов до суду не звертався.

У своєму вступному слові під час розгляду справи по суті 25.03.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Виш А.А. позовні вимоги підтримала повністю із підстав, вказаних у позовній заяві.

Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом

Згідно дослідженої судом копії довіреності від 13.05.2020 року (засвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О.) позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_2 : «представляти мої інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності щодо експлуатації автомобіля: «FORD FOCUS», 2009 року випуску, об`єм двигуна 1997 см.куб., шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак (реєстраційний номер): НОМЕР_2 , належного мені на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 13.05.2020 року ТСЦ 0741». Крім того, у вищевказаній довіреності зазначено, що дана довіреність видана без права передоручення третім особам строком дії на один рік до тринадцятого травня дві тисячі двадцять першого року (а.с.18).

Згідно повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей ( № витягу 47131188 від 29.03.2022 року) 13.05.2020 року позивач ОСОБА_1 надав громадянину ОСОБА_2 довіреність щодо транспортного засобу «FORD FOCUS», номер кузова шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 8)

Судом досліджено копію договору купівлі-продажу транспортного засобу №15028/05/2021 від 12.05.2021 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВУС-Н» з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони, про продаж транспортного засобу, а саме: автомобіля «FORD FOCUS», 2009 року випуску, колір оранжевий, об`єм двигуна 1997 см.куб., номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за власником 13.05.2020 року. Оплата та розрахунок відповідно до зазначеного вище договору становила 171 000 гривень 00 копійок (а.с. 22).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно частини першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношеня, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключних фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (стаття 238 ЦК України). Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно статті 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідності відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до частин першої, третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Отже, договір доручення може посвідчуватися довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.

Частина перша статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості..

Відповідно до статті 1011, частини третьої статті 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Судом не досліджено доказів, які б свідчили про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 спричиненої позивачу шкоди.

Дослідженні судом докази, надані стороною позивача, відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 1ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року у справі №607/8879/21 визначено, що власник речі, який добровільно передав автомобіль у тимчасове використання контрагенту, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі, може захистити своє право шляхом звернення з позовом про звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій віе передав річ з користування та володіння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , який на підставі виданої 13.05.2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.М. довіреності (бланк НОІ 969618) зареєстрованої в реєстрі за №209, надав у тимчасове користування ОСОБА_2 автомобіль марки «FORD FOCUS», 2009 року випуску, колір оранжевий, номер (VIN) кузова шасі НОМЕР_1 , має право на відшкодування збитків у розмірі вартості переданого в користування ОСОБА_2 автомобіля, оскільки втратив суму доходів, які б міг одержати в результаті продажу належного йому на праві власності автомобіля.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі№ 6-688цс15, який Верховний Суд також підтримав у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №573/476/19.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача ОСОБА_2 спричиненої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди.

Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд враховує, що позивачу ОСОБА_1 в результаті дій відповідача ОСОБА_2 , було завдано душевних хвилювань, що порушило його нормальний життєвий ритм.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, суд вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в сумі 20 000 гривень

Відповідно до норм ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно норм ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 23, 256-261, 1166, 1167, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст.4,5,12,13,133,141, 258-273 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 171 000 (сто сімдесят одна тисяча) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2 510 (дві тисячі п`ятсот десять) гривень.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не була вручене в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро МЕЛЬНИК