Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1616/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №289/1616/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мельник О.В.

встановив:

У липні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 787658 від 29.12.2021 року у розмірі 50 618,61 грн., судовий збір 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №787658, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 23 000,00 грн., що були перераховані на картковий рахунок. Вказує, що первісним кредитором були виконані зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 23 000,00 грн. Проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 50 618,61 грн., з яких: 19 932,63 грн. заборгованість за тілом кредиту та 30 685,98 грн. заборгованість за відсотками. Зазначено, що 03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №0308-23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 787658 від 29.12.2021 року у загальному розмірі 50 618,61 грн. Станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором не погашена, а тому враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №787658 про надання кредиту від 29.12.2021 року в сумі 50 618,61 грн., судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, а також доповнення до апеляційної скарги, у яких просить його скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що відповідачем не надано доказів укладення кредитного договору в електронній формі та факту перерахування коштів відповідачу. Умови кредитного договору щодо встановлення 15% вдень (5475 річних) та реальної річної процентної ставки у розмірі 207,28% є несправедливими у розумінні Закону України «Про споживче кредитування», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін, оскільки суд без клопотання сторони позивача виніс ухвалу про витребування доказів, а також норми процесуального права, оскільки не було залучено до участі у справі в якості третіх осіб ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Додає, що позивачем також не доведено факту відступлення прав вимоги до відповідача да договором факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року, окрім того, неї не було повідомлено про відступлення прав за кредитним договором до нового кредитора.

Крім того зазначає, що витрати на правничу допомогу стороною позивача не підтверджені, тому не підлягають стягненню. Відповідно до копії довідки МСЕК, яка була долучена до відзиву на позовну заяву, вона є особою з інвалідністю ІІ групи, тому звільняється в силу вимог закону від сплати судового збору.

ТОВ «Діджи Фінанс» надіслало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що позивач довів належними доказами факт укладення відповідачем кредитного договору, невиконання його умов відповідачем, факт укладення договору факторингу, повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також розмір боргу, правильність якого відповідачем не спростовано, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення повністю позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 618,61 грн.

Звертає увагу на те, що договір №787658 про надання споживчого кредиту від 29.12.2021 року укладений в електронній формі, в якому сторони погодили тіло наданого кредиту, а також розмір відсотків та порядок їх нарахування, що і було вірно встановлено судом першої інстанції. Звертає увагу на те, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просив суд першої інстанції стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором.

Крім того, позивач разом із позовною заявою надав необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість понесених витрат із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є справедливим, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині. Також заявив про попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн у суді апеляційної інстанції.

Відповідач подала до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи відзиву нею не визнаються та заперечуються по причині їх невідповідності обставинам справи та документам справи, невідповідності чинному законодавству та судовій практиці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №787658 про надання споживчого кредиту (а.с.27 зворот-30).

Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 23 000,00 грн. Тип кредиту - кредит.

Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 29.12.2024 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована.

Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

- за перший день користування кредитом (включно) 15% в день (5475% річних);

- за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100% річних (п. 15.5 договору).

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 75 765,61 грн.

Пунктом 2.1 сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 20 000, 00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем в Особистому кабінеті або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі через засоби зв`язку; у розмірі 3 000,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5. Договору.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1. договору (п. 2.4 договору).

Згідно п. 4.1. договору ТОВ «Слон Кредит» має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 9.8 договору).

Зазначений договір, заява-анкета, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №787658 від 29.12.2021 року) підписані ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А494 (а.с.26-31).

29.12.2021 року ТОВ «Слон Кредит» перерахувало відповідачеві кредитні кошти в розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується Довідкою від 30.08.2023 року про перерахування через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» грошових коштів на картку клієнта НОМЕР_2 в системі iPay.ua (а.с.36).

З наданої АТ «Державний ощадний банк України» відповіді на виконання ухвали суду вбачається, що у банку відкрито банківський рахунок № НОМЕР_3 , до якого імітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_4 , на ім`я гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) (а.с.105).

З наданої банком виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 вбачається надходження 31.12.2021 року грошових коштів в розмірі 20 000,00 грн. та користування кредитними коштами (а.с.106-111).

Відповідно до договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з додатку до договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №787658 від 29.12.2021 року на загальну суму 50618,61 грн. (а.с.13, 44-47).

ОСОБА_1 направлялась досудова вимога від 15.11.2023 року про те, що 03.08.2023 року було укладено договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 787658 від 29.12.2021 року і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав кредитора. Відповідача проінформовано про наявність заборгованості в сумі 50 618,61 грн., рекомендовано сплатити дану заборгованість та роз`яснено, що спір буде вирішуватись в судовому порядку (а.с.20).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений договором строк та всупереч його умовам відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконала, а позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми є обґрунтованою та підтвердженою доказами, наявними в матеріалах справи. Враховуючи задоволення позовних вимог позивача, принципи розумності і співмірності, необхідність вжиття судом заходів передбачених ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню частково понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між ТОВ «Слон Капітал» та ОСОБА_1 .

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №787658 від 29.12.2021 року. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У вказаній справі встановлено, що 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала договір про надання споживчого кредиту №787658, згідно умов якого, їй було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 23 000,00 грн., термін кредиту 1096 днів, спосіб отримання кредиту - зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця, процентна ставка 15% в день за перший день користування та 100% за всі наступні дні, загальні витрати за кредитом 75 765,41 грн. Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А494.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна вартість заборгованості становить 50 618,61 грн., що складається із: 19 932,63 грн. заборгованості за тілом кредиту та 30 685,98 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо розміру відсотків за кредитним договором, які є несправедливими.

Умови кредитного договору щодо розміру процентів за користування коштами та річної процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного на час укладення договорів законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав розмір відсотків несправедливою умовою, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договорів, підписавши їх зміст без будь-яких застережень.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договорами.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Однак, судом першої інстанції помилкового стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір за подану позовну заяву, з огляду на наступне.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №531131 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01.07.2019 року, безтерміново (а.с.74).

Згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судового збору підлягає скасуванню.

За звернення до суду із позовом, позивач сплатив 2 422,40 грн. судового збору, тому ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги, позивачем надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.06.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2023 року, додаткову угоду №82 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи критерії реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом під час розгляду справи, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, а також заявлення у суді першої інстанції відповідачем про неспівмірність розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, дійшов вірного висновку, що доцільним та обґрунтованим є стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 3 000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог пункту 1 частини третьої статті ст. 133, частини другої статті 137, частини другої статті 141 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката, які розподіляються між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи складність справи та виконані роботи (а саме написання відзиву), розгляд справи без участі представника позивача, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судового збору в розмірі 2 422,40 грн. скасувати.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий Судді