Справа № 161/3174/25
Провадження № 2/161/1973/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову вказує, що з 24.06.2016 року по 09.08.2023 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти, проте визначає їх розмір на власний розсуд. Узгодженої домовленості щодо способу участі відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що ОСОБА_4 є працездатною особою, отримує стабільний фіксований дохід, позивач просить суд увалити рішення про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина, у розмірі 1/4 частки доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 19.02.025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

11.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому останній визнає вимоги частково в розмірі 1/12 частки з його доходів щомісячно. Зазначає, що готовий добровільно сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що він стабільно та регулярно щомісяця сплачує позивачу витрати на утримання дитини в розмірі 10 000 грн., що стверджується відповідними квитанціями, купує подарунки. Крім того, дитина користується його пільгами як учасника бойових дій. На його утриманні також перебуває матір ОСОБА_6 , яка отримує незначну пенсію. Він є військовослужбовцем, внаслідок перебування в зоні активних бойових дій часто потребує проходження лікування та підтримки здоров`я медичними препаратами. На даний час він перебуває у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , вони мають плани щодо створення сім`ї, у зв`язку з чим отримали кредит на придбання житла до 14.05.2044 року, який спільно виплачують (відповідач є поручителем, сума щомісячного платежу складає 32839,31 грн.). Позивач в свою чергу є працевлаштованою, відповідно до норм законодавства також зобов`язана рівнозначно утримувати дитину.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково ОСОБА_8 зазначила, що матір відповідача отримує пенсію батька, який був військовослужбовцем, розмір якої складає близько 18000 грн., що спростовує твердження відповідача.

Представник відповідача позов заперечила, зазначила про часткове визнання вимог відповідачем у розмірі 1/12 частки від його доходу, надала пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2016 року по 09.08.2023 року (а.с.5-6).

Від спільного шлюбу у мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 20245 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні , дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого стану здоров`я дитини. Позивач доказів протилежного суду не надала.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід.

ОСОБА_4 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.03.2025 року є учасником бойових дій.

В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її.

Суд вбачає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про перебування на його утриманні матері пенсійного віку не підтверджене належними та достатніми доказами (долучення до матеріалів відзиву квитанції про єдиноразову оплату путівки на відпочинок не може вважатись доказом систематичного щомісячного утримання особи, жодних доказів фінансового забезпечення відповідачем ОСОБА_6 (понесення будь-яких витрат на утримання неї) не надано).

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є, зокрема, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Відтак, потреба у матеріальній допомозі ставиться в залежність від розміру державного утримання і від прожиткового мінімуму.

Під час судового розгляду відповідачем не надано суду доказів щодо потреби його матері у матеріальній допомозі.

Крім того, необхідність утримувати інших осіб не виключає обов`язку відповідача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу неповнолітньому сину, який її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання інших осіб порівняно з нею.

Факт наявності кредитних зобов`язань на думку суду не є у розглядуваному випадку підставвою зменшення заявленого розміру аліментів, оскільки при придбанні товарів / майна в кредит відповідач зобов`язаний організовувати своє життя відповідно до своїх можливостей, в тому числі з врахуванням аліментних зобов`язань.

Суд також зауважує, шо стороною відповідача не надано відомостей про доходи ОСОБА_4 , внаслідок чого, суд позбавлений можливості оцінити співвідношення заявленого розміру аліментів та поточних витрат відповідача в грошовому виражені, враховуючи, що заявлений у позові розмір аліментів відповідає вимогам закону.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі наведеного, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, її вік, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку та його матеріальне становище, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, з врахуванням загальних витрат на дитину, які на даний час несе позивач, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення її гармонійного фізичного та соціального розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Суд також зауважує, що пільги учасника бойових дій щодо сплати судового збору у даному випадку не застосовуються до відповідача, оскільки справа не зачіпає порядку, обсягу його соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ветеранів війни.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 255, 268, 430 ЦПК України, статтями 180, 181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк