КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/7027/2025
Справа № 754/9644/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Сенюти В.О., ухвалене в м. Київ 18 грудня 2024 року у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», третя особа Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року в сумі 416325,37 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позов мотивував тим, що 20 вересня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали комплексний договір № 1/4190077, за умовами якого відповідачу на споживчі потреби надається кредит в розмірі 300000 грн. строком до 19 вересня 2027 року згідно з графіком погашення кредиту. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 27 червня 2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 416325,37 грн., що включає строкову заборгованість 226134,88 грн., прострочену заборгованість 53038,98 грн., комісію 5400 грн., прострочені відсотки 44700,10 грн., нараховані відсотки 651,41 грн., прострочену комісію 86400 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка виконана не була.

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до АТ «Креді Агріколь Банк», в якому просила визнати п. 1.4.2 кредитного договору недійсним, покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивувала тим, що відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку крім 12 % річних процентів за користування кредитом ще 1,80 % від суми кредиту щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості, тобто 19,80 % від суми кредиту у рік.

Умова кредитного договору, за якою позичальник повинен сплатити банку, крім процентів за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливою відповідно до ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і такою, що суперечить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України таку умову слід визнати недійсною.

Вказувала, що ці платежі є платою, встановлення якої забороняли приписи ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, а встановлення всупереч їх вимогам невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння коштами споживача як слабкої сторони, яка має право на особливий правовий захист у відповідних відносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ «Креді Агріколь Банк» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року позов ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року в розмірі 324525,40 грн. та судовий збір 4867,88 грн., в решті позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано п. 1.4.2 кредитного договору № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року недійсним. Стягнуто з ТОВ «Глобал Спліт» на користь ОСОБА_1 судовий збір 1073,60 грн.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ТОВ «Глобал Спліт» відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено ЦК України новими положеннями, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Звільнення від відповідальності відбувається лише у разі, якщо саме внаслідок дії воєнного стану відбулось невиконання зобов`язань. Під час воєнного стану кредитори не несуть відповідальності за невчасну сплату кредитів. Відповідальність по кредитним зобов`язанням пролонговано до кінця воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором. Тільки після закінчення воєнного стану та у тридцятиденний строк заборгованість стане простроченою. Стаття 1050 ЦК України не може бути застосована як основа для права вимоги всієї суми кредиту, тому що в даному випадку не виникає відповідальності по кредитному договору та відсутнє порушення до кінця воєнного стану.

ТПП України повідомила, що на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію рф проти України. При цьому згідно п. 3.4 кредитного договору сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що засвідчується ТПП України.

Вказувала, що кредитором за спірним кредитним зобов`язанням даним позовом було реалізовано механізм дострокового повернення всіх грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і таким чином пред`явлено відповідачу вимогу про дострокове повернення всієї суми грошових коштів за спірним кредитним зобов`язанням.

Зазначала, що очікування банка, що позичальник повинен сплачувати суму тіла кредиту, проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатися легітимними.

Наголошувала, що застосування ст. 1048, 1050, 1054, 527, 626 ЦК України, як підстав позову, є неприйнятним в період військового стану та суперечить законодавству України та самому кредитному договору.

Вказувала, що суд у рішенні послався на відсутність індивідуального висновку ТПП щодо відповідного кредитного договору, вважала, що такий висновок не потрібний, оскільки із позовної заяви та додатків до неї, відповіді банку на відзив очевидним є те, що банк визнає настання форс-мажорних обставин та їх вплив на відповідача. У розрахунках заборгованості та у відповіді банку на відзив міститься підтвердження того, що АТ «Креді Агріколь Банк» визнав факт настання форс-мажорних обставин і припинив нарахування відсотків. В своїх доводах ОСОБА_1 посилалась на визнання банком відповідних обставин, однак суд першої інстанції залишив це поза увагою.

Від відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Глобал Спліт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи, що законом не передбачає звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту, сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів, тому заперечення ОСОБА_1 в цій частині не заслуговують на увагу.

Вказував, що лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність певних обставин. При цьому апелянт не була позбавлена можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини, дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням. Саме по собі введення в Україні воєнного стану не звільняє відповідача від виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Вказував, що Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, на який посилається відповідач, передбачає звільнення від обов`язку сплати на користь банку неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У позовній заяві АТ «Креді Агріколь Банк» не заявлені вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів через прострочення виконання зобов`язань відповідача за договором про споживче кредитування, отже, це не є предметом спору.

Наголошував, що матеріали справи підтверджують дотримання процедури дострокового стягнення заборгованості.

Щодо визнання АТ «Креді Агріколь Банк» форс-мажорних обставин, пояснював, що листом банку на адресу відповідача було надіслано офіційну відповідь, в якій надано інформацію та роз`яснення щодо форс-мажорних обставин, а також зазначено, що умови кредитного договору не передбачали укладення договору страхування та сплату страхового платежу в день підписання договору, а також вказано, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про визнання банком настання форс-мажорних обставин та їх вплив саме на відповідача ОСОБА_1 не відповідає дійсності.

Зазначав, що у розрахунку АТ «Креді Агріколь Банк» не передбачається підтвердження форс-мажорних обставин, а відображає наявну заборгованість по боржнику ОСОБА_1 , а саме заборгованості по основному боргу, нарахованим процентам, комісіям на дату подачі позову до суду, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1/4190077, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 300000 грн. з 20 вересня 2021 року до 19 вересня 2027 року включно. Позичальник сплачує платежі на погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно в розмірі 12 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором.

Згідно п. 1.5 договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку.

Розділом 3 договору передбачено відповідальність сторін у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості, у вигляді пені та штрафу.

Згідно п. 3.4 договору, сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), що засвідчуються ТПП України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Згідно п. 5.6 договору, у всьому іншому, що не передбачено договором, сторони керуються Правилами та чинним законодавством України (а. с. 20 - 23 т. 1).

Додатком до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі Графік платежів по кредиту, ануїтет), згідно якої датою щомісячних платежів по кредиту є 20 число кожного місяця (а. с. 24 - 26 т. 1).

Згідно п. 2.2.3 Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника (в редакції від 21 липня 2021 року), позичальник зобов`язується у разі невиконання вимог договору, за письмовою вимогою банку, надісланою поштовим зв`язком з повідомленням, з моменту отримання якого протягом п`яти робочих днів, достроково повернути кредит в повній сумі, нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції, пеню (а. с. 34 - 39 т. 1).

Позивачем АТ «Креді Агріколь Банк» виконано обов`язок за кредитним договором щодо надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 (а. с. 11 т. 1).

03 січня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило на адреси ОСОБА_1 , вказані в кредитному договорі як адреси реєстрації та фактичного місця проживання, вимогу щодо дострокового погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року, який станом на 03 січня 2023 року становить: прострочений кредит 32153,75 грн., прострочені проценти 27925,89 грн., прострочена комісія 54000 грн.; відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору вимагав протягом 30 днів з дати отримання вимоги достроково повернути банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі, передбачені кредитним договором, а саме суму кредиту 279173,86 грн., проценти 27925,89 грн., комісію 54000 грн. (а. с. 7 т. 1).

Вимога про дострокове повернення кредиту були направлені на адреси відповідача, зазначені нею у кредитному договорі, проте вручена не була. Згідно з трекінгом Укрпошти підставою повернення вимоги, направленої на фактичну адресу проживання, зазначено: за закінченням терміну зберігання (а. с. 8 т. 1).

10 травня 2023 року ОСОБА_1 направила на адресу АТ «Креді Агріколь Банк» лист про неможливість платити за кредитом в зв`язку з воєнними діями, посилалася на те, що ТПП України засвідчила як форс-мажорні обставини військову агресію рф проти України; в зв`язку з тим, що при оформленні кредитного договору було обов`язковою умовою оформлення страховки на випадок форс-мажорних обставин, просила звернутися до страхової компанії, яка страхувала її від форс-мажорних обставин, оскільки настав страховий випадок на підставі листа ТПП України від 28 лютого 2022 року за вих. № 2024/02.0-7.1 (а. с. 103 т. 1).

Листом від 13 липня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» відповіло, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитора неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, та не сплачує інші платежі, сплата яких може бути передбачена кредитним договором за прострочення виконання клієнтами зобов`язань за таким договором. В той же час, закон не передбачає скасування нарахування процентів за користування кредитними коштами протягом періоду воєнного та надзвичайного стану та/або не звільняє позичальників від обов`язку повернення отриманого кредиту та від виконання обов`язків за кредитним договором. Щодо листа ТПП України від 28 лютого 2022 року за вих. № 2024/02.0-7.1, вказував, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. При цьому форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за невиконання зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

Повідомляв, що умови кредитного договору не передбачали укладення договору страхування та сплату страхового платежу в день підписання договору, що унеможливлює задоволення по суті клопотань в прохальній частині звернення (а. с. 104 - 105 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ «Креді Агріколь Банк», внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 27 червня 2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 416326,37 грн., що включає строкову заборгованість 226134,88 грн., прострочену заборгованість 53038,98 грн., комісію 5400 грн., прострочені відсотки 44700,10 грн., нараховані відсотки 651,41 грн., прострочену комісію 86400 грн. (а. с. 6 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23) викладено правові висновки, згідно яких, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» позичальників за споживчим кредитом не звільнено від обов`язку повідомляти кредитору поштову адресу, вимушено змінену внаслідок ведення військових дій на території України.

ОСОБА_1 про зміну своєї поштової адреси банк не повідомляла, іншої адреси, ніж у кредитному договорі, не вказувала, тому апеляційний суд приходить до висновку, що АТ «Креді Агріколь Банк» належним чином повідомив відповідача про необхідність дострокового повернення кредитних коштів, а сам лише факт неотримання нею письмової вимоги внаслідок недбалості не свідчить про порушення АТ «Креді Агріколь Банк» досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту.

Вказані обставини також не заперечуються ОСОБА_1 у поданій нею апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановивши, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року, укладеним з АТ «Креді Агріколь Банк», у позичальника ОСОБА_1 виникла заборгованість, та оскільки вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Глобал Спліт», а позичальник, заперечуючи розмір вказаної заборгованості, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду належні, достовірні та допустимі докази відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів позикодавцем дотримано, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про необхідність стягнення з позичальника на користь нового кредитора ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором, яка складається зі строкової заборгованості - 226134,88 грн., простроченої заборгованості - 53038,98 грн., а також відсотків за користування кредитним договором.

При цьому, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд першої інстанції виходив із недійсності п. 1.4.2 кредитного договору, в зв`язку із задоволенням зустрічного позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ТОВ «Глобал Спліт», як новий кредитодавець, не має права на вимогу дострокового погашення заборгованості в зв`язку із прийняттям Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», враховуючи наступне.

Дійсно, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Разом із тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не передбачено скасування нарахування процентів за користування кредитними коштами протягом період воєнного та надзвичайного стану та/або не звільнено позичальників від обов`язку повернення отриманого кредиту та від виконання обов`язків за кредитним договором, а тому положення ЦК України, які регулюють ці правовідносини, підлягають застосуванню в загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що застосування ст. 1048, 1050, 1054, 527, 526 ЦК України є неприйнятним в період воєнного стану та суперечить законодавству України та самому кредитному договору, є помилковими та ґрунтуються лише на помилковому тлумаченні ОСОБА_1 норм матеріального права та хибній інтерпретації умов кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на застосування умов кредитного договору про форс-мажорні обставини в зв`язку із військовою агресією рф проти України, що засвідчено як форс-мажорну обставину листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, а також на нібито визнання настання цих умов АТ «Креді Агріколь Банк», в зв`язку з чим вона позбавлена можливості виконати зобов`язання за кредитним договором і звільнена від настання відповідальності за це, апеляційний суд враховує таке.

Дійсно, розділом 3 кредитного договору № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року, укладеного ОСОБА_1 з АТ «Креді Агріколь Банк», передбачено відповідальність сторін у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості, у вигляді пені та штрафу.

Згідно п. 3.4 договору, сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), що засвідчуються ТПП України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Таким чином, настання форс-мажорних обставин, за умовами договору, звільняє позичальника саме від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування пені та штрафу, а не від нарахування процентів за користування кредитними коштами та від обов`язку дострокового повернення кредиту у випадку прострочення сплати кредитних коштів.

Крім того, доводи апеляційної скарги про визнання банком настання форс-мажорних обставин спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме відповіддю від 13 липня 2023 року (а. с. 104 - 105 т. 1) на лист ОСОБА_1 від 10 травня 2023 року про необхідність застосування положень кредитного договору про форс-мажорні обставини, у якій АТ «Креді Агріколь Банк» повідомило, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань, при цьому форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за невиконання зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21), у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справах № № 646/3570/20 (провадження № 61-19278св21), 359/3098/20 (провадження № 61-3969св21) та від 23 червня 2023 року в справі № 638/6855/20 (провадження № 61-8395св22), на які посилається заявник, вказано, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий в порядку та на підставі статті 14-1 Закону про ТПП. Однак обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Такі висновки сформульовано в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2022 року в справі № 908/2287/17, від 16 липня 2019 року в справі № 917/1053/18, від 14 лютого 2018 року № 926/2343/16, від 25 листопада 2021 року в справі № 905/55/21.

Враховуючи вищевикладене, позичальником за кредитним договором ОСОБА_1 не надано відповідних доказів щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на неправомірність дострокового стягнення кредиту АТ «Креді Агріколь Банк» або його правонаступником ТОВ «Глобал Спліт» в зв`язку з запровадженням воєнного стану не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а доводи ОСОБА_1 про настання форс-мажорних обставин, які б унеможливлювали виконання кредитного договору, не підтверджені належними та допустимими доказами і не мають правового значення в межах заявлених вимог, у яких позикодавцем не заявлено до стягнення неустойки або штрафу як міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а лише тіло кредиту з нарахованими процентами, та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Отже, оскільки заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту та відсотками за користування кредитом позичальником повернута не була, і відповідачем вказаних обставин не спростовано, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, враховуючи наступне.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, оскільки в січні 2023 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з цього моменту банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами і припинити її нарахування.

Разом із тим, в порушенням вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а саме розрахунку заборгованості, із яких вбачається, що після використання банком права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів шляхом направлення вимоги в січні 2023 року, банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, оскільки в січні 2023 року банк вимагав від ОСОБА_1 погашення заборгованості за процентами в розмірі 27925,89 грн. (а. с. 7 т. 1), а при зверненні до суду з позовом - в розмірі 44700,10 грн. за простроченими відсотками та 651,41 грн. за нарахованими відсотками станом на 27 червня 2023 року (а. с. 6 т. 1).

Таким чином, судом першої інстанції не встановлена належним чином суми заборгованості, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягали стягненню строкова заборгованість за тілом кредиту в розмірі 226134,88 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 53038,98 грн., а також прострочені проценти 27925,89 грн. (в розмірі відповідно до вимоги про дострокове повернення від 03 січня 2023 року), всього 307099,75 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року. Разом із тим, висновки суду першої інстанції щодо розміру стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом здійснені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, та призвели до неправильного визначення присудженої до стягнення загальної суми заборгованості, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення в цій частині, зменшивши розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором до 307099,75 грн., а також відповідно суми судового збору до 4621,21 грн. пропорційно до задоволених на 74 % вимог (за наслідками апеляційного перегляду задоволено майнові вимоги на 307099,75 грн. із заявлених до стягнення 416325,37 грн.).

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В частині задоволення зустрічного позову рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено на 5 % (вимоги про стягнення заборгованості залишаються задоволеними в розмірі 307099,75 грн. з первісно задоволених судом 324525,40 грн.), і оскільки ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 7305 грн., з ТОВ «Глобал Спліт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 365,25 грн. пропорційно до задоволення її вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині розміру стягнутих сум, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором № 1/4190077 від 20 вересня 2021 року до 307099,75 грн., а судового збору - до 4621,21 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (м. Київ вул. Жилянська 5-б оф. 5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 365,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.