ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4325/25 Справа № 186/2132/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №R2В від 30 липня 2013 року, за яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 91 280 гривень, зі строком повернення до 30 липня 2020 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,49 % річних. Позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманих кредитів та виконати всі інші зобов`язання встановленні кредитним договором не пізніше 30 липня 2020 року.

22 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R2В від 30 липня 2013 року.

29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R2В від 30 липня 2013 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 94 340,13 гривень, яка складається із: загальної суми заборгованості за основною заборгованістю за кредитом (тіло) згідно умов договору - 82 700,49 гривень, загальної суми заборгованості за основною заборгованістю за нарахованими доходами (%) згідно умов договору - 11 639,64 гривень, яке було відступлено позивачу.

Окрім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано індекс інфляції та 3 % річних за період з 22 червня 2015 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 79 961,05 гривень.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" загальну суму заборгованості за кредитом №R2В від 30 липня 2013 року в розмірі 174 301,18 грн. Вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R2В про надання кредиту для здійснення розрахунку з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового транспортного засобу. Сума кредиту 91 280 гривень. Строк кредитування до 30 липня 2020 року. Умовами договору та графіком платежів визначено процентну ставку 15,49 % річних. Пунктом 3.4 договору визначено, що погашення кредиту та процентів відбувається щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту, дата списання банком платежів - 22 число кожного місяця. Договір та графік платежів містить підпис відповідача.

Належним чином завіреною копією меморіального ордеру №92429 від 30 липня 2013 року підтверджується, що відповідачу перераховано кредитні кошти в розмірі 91 280 гривень.

Розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором №R2В від 30 липня 2013 року за період з 31 липня 2013 року по 22 червня 2015 року підтверджується, що останній платіж за договором здійснено відповідачем 22 липня 2014 року на суму 1 062,30 гривень. Борг за договором, станом на 22 червня 2015 року, становить 94 340,13 гривень.

22 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, за яким останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R2В від 30 липня 2013 року.

Згідно витягу з реєстру боржників № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв від 22 червня 2015 року, загальна сума заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором складає 94 340,13 гривень, з яких: 75 127,28 гривень сума основного боргу, 7 573,21 гривень - сума простроченого основного боргу, 1 086,98 гривень - сума нарахованих процентів, 10 552,66 гривень - сума прострочених процентів.

Разом з тим, 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R2В від 30 липня 2013 року.

Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29/01/19-2 встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором складає 94 340,13 гривень.

Копією довідки №1248- від 24 липня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 , зареєстрований в м.Ровеньки, Луганської області, є внутрішньо переміщеною особою та фактичне місце проживання зареєстроване в м.Шахтарському (колишнє м.Першотравенськ), Синельниківського району, Дніпропетровської області.

Копією довідки МСЕК серії 12ААА №131276 від 22 листопада 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи по трудовому каліцтву.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із пропуском строку позовної давності. Своїм правом щодо поновлення строків не скористався.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли на підставі договору, який в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не виконував належним чином зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Однак, як вірно вказує суд в оскаржуваному рішенні, відповідно до вимог статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Зі змісту ст. 262 ЦК України вбачається, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а отже після укладення 22 червня 2015 року первісним і новим кредитором договору відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, а також договору факторингу від 29 січня 2019 року, для ТОВ «ФК «Прайм Альянс» строки звернення підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора ПАТ «ВТБ Банк».

Останній платіж за кредитним договором відповідачем внесений 22 липня 2014 року, а строк повного виконання зобов`язань за кредитним договором визначений 30 липня 2020 року, тоді як з позовом позивач звернувся лише у 18 грудня 2024року, тобто після спливу встановленого законом строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не було наведено обставин, з яких він був позбавлений можливості звернутися до суду з даним позовом у межах строків позовної давності, а також обставин, які можуть бути визнанні судом поважними для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Законним також є висновок суду про необхідність відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки згідно з ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів, які би вказали на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності суду і доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є помилковими щодо відмови у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України) та на підставі пункту 12 «Прикінцевих положеннь» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді.

Так, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За приписами Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів), зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 зазначила, що: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з позовами, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку звернення до суду з позовом та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду з позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з позовом, з поважних причин.

Отже, відповідно до вказаного, сам лише факт встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Звернення ТОВ ФК Прайм Альянс до суду з позовом 18 грудня 2024 року, тобто після спливу строку, передбаченого частиною першою статті 257 ЦПК України, не відповідає критеріям розумного строку. Позивачем жодних доказів існування об`єктивних, непереборних труднощів для звернення ним із позовом за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не надано та матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного, висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у позові ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у зв`язку зі спливом позовної давності є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 02 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: