КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/1177/16-ц Головуючий у суді першої інстанції - Цокол Л.І.
Номер провадження № 22-ц/824/5942/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус», поданою представником Бовкуном Владиславом Ігоровичем, до якої приєдналося Товариство з обмеженою відповідальністю ««Арм Груп-Україна», на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та просила судзвернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 листопада 2015 року, в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 16 листопада 2015 року у розмірі 2 000 000,00 грн, шляхом визнання права власності за нею на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 000 000,00 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 6 890,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 16 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. За умовами даного договору, позивач передала відповідачу ОСОБА_2 у власність 2 000 000, 00 грн, про отримання грошових коштів у формі готівки була складена розписка. Разом з тим, договором позики від 16 листопада 2025 року було визначено, що відповідач зазначену вище суму грошей зобов`язується повернути позивачу в строк до 27 листопада 2015 року.

Наголошує, відповідач станом на 30 листопада 2015 року, зазначену суму коштів позивачу не повернув.

Також позивач зазначив, що 16 листопада 2015 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буржинською Д.В., зареєстрованим в реєстрі за №2089. Згідно даного договору відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначає, що 04 грудня 2015 року позивач цінним листом з описом вкладення, направив відповідачу Вимогу про усунення порушень умов договору позики від 30 листопада 2015 року. Дана вимога була отримана відповідачем 04 грудня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач станом на 12 січня 2016 року свої зобов`язання щодо повернення позики так і не виконав, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 листопада 2015 року, в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 16 листопада 2015 року у розмірі 2 000 000,00 грн., шляхом визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 000 000,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 6890,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не приймала участі в розгляді справи в суді першої інстанції - АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» в особі представника - адвоката Бовкуна В.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що предметом судового розгляду у даній справі є спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка незаконно вибула із власності ТОВ «Арм Груп-Україна» та з під іпотеки АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», тому суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення фактично вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, як іпотекодержателя вище вказаної квартири.

Вказує, що 05 березня 2007 року між ЗАТ «ВНЄШТОРГБАНК (Україна)» (далі ПАТ «ВТБ Банк») та ТОВ «Арм Груп-Україна» було укладено договір банківської гарантії №10-0603/46Г-07. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 18 січня 2008 року між ними було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Арм Груп-Україна» передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, предмет іпотеки згідно договору іпотеки належало останньому на праві власності.

В подальшому, постановою Господарського суду Донецької області від 07 травня 2014 року ТОВ «Арм Груп-Україна» визнано банкрутом. 10 червня 2021 року відбулися проведені відкриті торги щодо продажу права вимоги, до якого включені, зокрема майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, а також майнові права за договорами іпотеки. Так, зазначає, що відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, переможцем стало АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

За наслідками проведених торгів, 30 липня 2021 року укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання банківської гарантії №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Арм Груп-Україна» та за іпотечним договором від 18 січня 2008 року, укладеним між тими ж сторонами, перейшло до АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

На підставі викладеного наголошує, що апелянт набув право вимоги до ТОВ «Арм Груп-Україна» за договором №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року та іпотечним договором від 18 січня 2008 року, за яким рішенням Господарського суду Донецької області від 23 липня 2013 року в рахунок погашення наявної у ТОВ «Арм Груп-Україна» перед ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості звернено стягнення на належне ТОВ «Арм Груп-Україна» майно, що є предметом іпотеки, а саме, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в листопаді 2023 року АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» звернулося до суду із заявою про заміну кредитора на його процесуального правонаступника. Так, ухвалою Господарського суду Донецької області від 16 листопада 2023 року задоволено заяву АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» та замінено кредитора у справі з ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Таким чином, представник апелянта вважає, що вже досліджувалося питання правонаступництва АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Вказує, через невиконання позичальником -ТОВ «Арм Груп-Україна» умов договору про надання банківської гарантії №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року, ПАТ «ВТБ Банк» було вимушене звернутися до суду із позовом до ТОВ «Арм Груп-Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 08 липня 2013 року звернуто стягнення на належне ТОВ «Арм Груп-Україна» іпотечне майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зауважує, 23 липня 2013 року на виконання вказаного рішення було видано судовий наказ, який в подальшому пред`явлено до виконання.

Однак, в подальшому, представник апелянта вважає, відбулося ряд незаконних юридичних дій щодо відчуження квартири від ТОВ «Арм Груп-Україна» до третіх осіб, не зважаючи на обтяження іпотекою та пріоритетність стягнення іпотекодержателя, яким був ПАТ «ВТБ Банк».

Зазначає, згідно з актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року були нібито проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна - вищевказаної квартири, яка належала ТОВ «Арм Груп-Україна».

Вказує, що підставою для проведення прилюдних торгів визначено наказ №35/15, виданий 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» 2 223 704, 78 грн. Проте, представник апелянта наголошує, згідно відповіді Господарського суду міста Києва, судом видавався наказ № 35/15 від 24 травня 2011 року лише у розмірі 22 246, 32 грн.

Так, зазначає, що переможцем торгів став ОСОБА_3 та видано акт на підставі протоколу від 27 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

При цьому, представник апелянта наголошує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, яким станом на 27 лютого 2013 року та 15 березня 2013 року було ПАТ «ВТБ Банк». Зауважує, що ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», в інтересах якого було продано заставну квартиру, не було іпотекодержателем.

Отже, вважає, відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» були відсутні підстави для задоволення вимог ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль».

Разом з тим, наголошує, Печерський ДВС у своїх відповідях повідомило, що на виконанні ДВС виконавче провадження щодо примусового виконання наказу №35/15, виданого 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» у сумі 2 223 704, 78 грн не перебувало, натомість перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо примусового виконання вищевказаного наказу у розмірі 22 246, 32 грн. Зазначає, також було вказано, що в межах даного виконавчого провадження прилюдні торги продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не проводилися.

На підставі викладеного, представник апелянта вважає, що акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року є нікчемним та не може нести ніяких юридичних наслідків.

Зазначає, в подальшому, вищевказану квартиру, на його думку, було незаконно вивільнено від всіх обтяжень.

Відтак, було видано право власності ОСОБА_3 на підставі акту про проведення прилюдних торгів та проведена державна реєстрація права власності вказаної квартири.

Однак, представник апелянта наголошує, що акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року та свідоцтво про право власності від 07 липня 2015 року є нікчемними на підставі ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2015 року ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу продав вищевказану квартиру ОСОБА_2 .

В подальшому, між останнім та ОСОБА_1 було укладено договір позики від 16 листопада 2015 року на суму 2 000 000, 00 грн. Разом з тим, 16 листопада 2015 року з метою виконання зобов`язань за договором позики між сторонами було укладено договір іпотеки (нерухомого майна - вищевказаної квартири). У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання права власності на предмет іпотеки. Так, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року позов задоволено.

Зазначає, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2015 року. Зобов`язано скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Представник апелянта наголошує, на підставі викладеного, вищевказана квартира вибула з власності ТОВ «Арм Груп-Україна» без його волі.

Відтак, АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» як належний іпотекодержатель спірної квартири звернулося до Господарського суду Донецької області про скасування рішень державного реєстратора, якими було скасовано іпотеку апелянта та заборону на відчуження вищевказаної квартири та поновлення за апелянтом іпотеки, яка на даний час перебуває у ОСОБА_1

13 січня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що підстави правомірності набуття позивачем прав власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вже були предметом розгляду іншої судової справи №757/5515/16-ц, у якій ТОВ «Арм Груп-Україна» у лютому 2016 року звернулося до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П. про витребування майна з чужого незаконного володіння. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року позов залишено без задоволення, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року.

Відтак, наголошує, що доводи АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» про необізнаність із оскаржуваним рішенням не відповідають дійсності, так як ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є апелянт, мало статус третьої особи у вищевказаній справі, відтак, представник відповідача вважає, що ще у 2016 році апелянт був ознайомлений із оскаржуваним рішенням, але не скористався своїм правом на оскарження. Звертає увагу суду, що ПАТ «ВТБ Банк» приймало участь у розгляді справи, зокрема і в суді апеляційної інстанції, отже, не було позбавлено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в порядку, що передбачений законом.

На думку представника відповідача, у даному випадку апелянт намагається приховано провести перегляд судового рішення, шляхом ініціювання даного апеляційного провадження.

Наголошує, апелянтом оскаржується відчуження квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до якого воно немає відношення, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення власником вищевказаної квартири були інші особи, які не мають жодного відношення до ТОВ «Арм Груп-Україна».

На підставі цього, вважає, що оскаржуваним рішенням права апелянта не порушені та апелянт не має право на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року.

24 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» Горобець Р.В. надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги поданої АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» в якій просив задовольнити подану апеляційну скаргу, рішення Печерського районного суду міста Києва скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При апеляційному розгляді справи представник апелянта АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» адвокат Бовкун В.І. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» Горобець Р.В. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі поданій АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому звернув увагу на те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не правильно застосував норми матеріального права та безпідставно в судовому порядку визнав право власності на іпотеку, що є способом позасудового врегулювання спорів між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Представник відповідача ОСОБА_2. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, обґрунтовуючи свої доводи тим, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Позивачка у справі ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку визначеному ст. 128 ЦПК України ( а.с. 60,61, 94, 97, 98 т.3) .

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності належно повідомленої позивачки у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта, особи, що приєдналася до апеляційної скарги, представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що міжОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником було укладено договір позики від 16 листопада 2015 року .

Згідно умов пункту 1 Договору позики, Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність 2000000 (два мільйони) гривень 00 копійок. Одну частину позики переведено на поточний рахунок фізичної особи Позичальника № НОМЕР_1 в ПАТ «ОТП Банк». Інша частина позики надається Позичальнику в день укладання Договору у грошовій формі. Факт одержання грошових коштів Позичальником підтверджується квитанцією про переведення грошових коштів на р/р Позичальника в ПАТ «ОТП Банк» (МФО 300528) вихідний №009Т017ВЬХ від 16 листопада 2015 року (додається) та розпискою про отримання грошових коштів у формі готівки .

Пунктом 2 Договору позики встановлено, що зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до двадцять сьомого листопада дві тисячі п`ятнадцятого року.

Однак, Відповідач свої зобов`язання за Договором позики не виконав, та станом на 30 листопада 2015 року, зазначену суму коштів позивачу не повернув.

16 листопада 2015 року з метою виконання зобов`язань за Договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буржинською Д. В., зареєстрованим в реєстрі за №2089 (надалі - Договір іпотеки) додається).

Згідно пункту 1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно (далі - Предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Квартира складається з 2 (двох) житлових кімнат. Загальна площа квартири становить 66,7 (шістдесят шість цілих сім десятих) кв.м., житлова площа - 39,8 (тридцять дев`ять цілих вісім десятих) кв.м.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П. 07 серпня 2015 року за індексним №41958425 право власності на квартиру зареєстровано за №10726181, реєстровий номер об`єкту нерухомого майна №82, і немає жодних договірних змін, строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки.

Також суд зазначив, що 04 грудня 2015 року Позивач цінним листом з описом вкладення №030 (додається) направив Відповідачу Вимогу про усунення порушень умов договору позики від 16.11.2015 року. Дана Вимога була отримана Відповідачем 04 грудня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, Позивач станом 12 січня 2016 року свої зобов`язання щодо повернення позики так і не виконав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 листопада 2015 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 16 листопада 2015 року у розмірі два мільйони гривень шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що складається з 2-х житлових кімнат, загальна площа квартири становить 66,7 кв.м., житлова площа - 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2000000,00 грн. суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дані вимоги позивача є законним і такими, що врегульовані ст. 33,37 Закону України «Про іпотеку», а обставини невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики не спростовані.

Зокрема суд врахував положення умов п. 4.3 Договору іпотеки підписаного сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пунктом 4.3. Договору іпотеки передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя.

Підпунктом 4.3.3.1 Договору іпотеки визначено, задоволення вимог здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо права АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» на апеляційне оскарження рішення суду та строків на апеляційне оскарження даного рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення іпотекодержателя у вказаній справі ПАТ «ВТБ Банк» про розгляд справи у суді першої інстанції, він не був присутній у судовому засіданні, а тому колегія суддів доходить висновку проте, що АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» як правонаступник прав та обов`язків іпотекодержателя має право на звернення до суду із апеляційною скаргою з часу коли йому стало відомо про порушення його прав на іпотечне майно.

Доходячи вказаного висновку колегія суддів враховує наступні обставини вказаної справи.

Так із наданих апелянтом матеріалів справи вбачається, що 5 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ВНЄШТОРГБАНК (УКРАЇНА)» (далі ПАТ «ВТБ БАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМ ГРУП-УКРАІНА» укладено Договір банківської гарантії №10-0603/46Г-07.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором, 18 січня 2008 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА» укладено Іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстрований в реєстрі за №288, відповідно до умов якого ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАІНА» передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2.1. зазначеного Іпотечного договору, предмет іпотеки належить ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА» на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. 03 грудня 2007 року, за номером в реєстрі: 5169, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 грудня 2007 року.

Окрім того, 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. було посвідчено зазначений вище іпотечний договір та внесено записи про обтяження до відповідних реєстрів (реєстраційний номер обтяження: 6424633, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) та запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження: 6424608, до Державного реєстру іпотек).

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/9178/13 про банкрутство ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА» (, адреса: 83049, м. Донецьк, вул. 9-го Січня, буд. 12).

Постановою Господарського суду Донецької області від 07 травня 2014 року у справі №905/9178/13 визнано ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА» банкрутом, внаслідок його фінансової неспроможності відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14 квітня 2014 року визнано грошові вимоги, зокрема ПАТ «ВТБ БАНК» до ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА» () на суму 1 218,00 грн, як зобов`язання першої черги та 22075566,31 грн., як грошові зобов`язання забезпечені заставою майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Окрім того, ухвалою Господарського суду Донецької області від 17 червня 2015 року у справі №905/9178/13, також визнано поточні вимоги ПАТ «ВТБ БАНК» в загальному розмірі 2 922 073,82 грн, з яких: 2 920 855,82 грн. - грошові зобов`язання четвертої черги та 1 218,00 грн. - грошові зобов`язання першої черги.

Станом на теперішній час справа перебуває на розгляді в Господарському суді Донецької області.

10 червня 2021 року відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №GL0N619755, до якого включені, зокрема майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, а також майнові права за договорами іпотеки та застави.

Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-510 від 10 червня 2021 року, переможцем стало AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

30 липня 2021 року між AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 32-КБ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за р. № 2344, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання банківської гарантії №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА», і Іпотечним договором від 18 січня 2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «АРМ ГРУП УКРАЇНА», перейшло до AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Тобто, з огляду на вищезазначене, слід дійти висновку, що AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» набуло права вимоги до ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАІНА» за Договором про надання банківської гарантії №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року та Іпотечним договором від 18 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Латанюк І.А., зареєстрованого в реєстрі за №288, саме за яким рішенням Господарського суду міста Києва від 23 липня 2013 року по справі №5011-65/7617-2012 в рахунок погашення наявної у ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАІНА» перед ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за Договором про надання банківської гарантії №10-0603/46Г-07 від 05 березня 2007 року в розмірі 1 531 717,36 Євро звернено стягнення на належне ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАІНА» майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 18 січня 2008 року , а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

В листопаді 2023 року AT ЗНВКІФ «ІНВЕСТОХІЛЛС ХЕЛІАНТУС» звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою про заміну кредитора на його процесуального правонаступника у справі № 905/9178/13 (справа про банкрутство ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА»),

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/9178/13 від 16.11.2023 задоволено заяву AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», замінено кредитора у справі №905/9178/13 з ПАТ «ВТБ БАНК» на його правонаступника AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Таким чином, Господарським судом Донецької області в рамках розгляду судової справи №905/9178/13 встановлено факт правонаступництва AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Через невиконання позичальником умов зазначеного вище Договору банківської гарантії ПАТ «ВТБ БАНК» зверталося до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «АРМ ГРУП УКРАЇНА» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 66,70 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м.

Рішенням Господарського суду м. Києва №5011-65/7617-2012 від 08 липня 2013 року позов ПАТ «ВТБ БАНК» до ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення наявної у ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» перед ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за Договором про надання банківської гарантії № 10-0603/46Г-07 від 05.03.2007 р. в розмірі 1 531 717,36 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2012 р. становить 15 275 881,57 грн. звернуто стягнення на належне ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 18.01.2008, а саме - на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 66,70 квадратних метрів, житловою площею 39,80 квадратних метрів, яка належить ТОВ «АРМ ГРУП- Україна» на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. 03 грудня 2007 року, за номером в реєстрі: 5169, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 грудня 2007 року. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеною сторонами в Іпотечному договорі від 18.01.2008 в розмірі 2 179 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «АРМ ГРУП-Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 31 321,00 грн.

23 липня 2013 року, на виконання вказаного рішення суду, було видано судовий наказ №5011-65/7617-2012, який в подальшому пред`явлено до виконання.

Стягувачем за виконавчим документом був ПАТ «ВТБ БАНК», боржником - ТОВ «АРМ ГРУП-УКРАЇНА».

Станом на дату ухвалення вказаного рішення суду, саме боржнику ТОВ «АРМ ГРУП- УКРАІНА» належало іпотечне майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

На підставі цього наказу постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві від 17 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження.

Як вбачається із апеляційної скарги, в подальшому було вчинено ряд незаконних юридичних дій, якими було продано майно у виконавчому проваджені, не зважаючи на обтяження іпотекою і пріоритетність стягнення іпотекодержателя, яким був ПАТ «ВТБ БАНК».

Так, згідно з актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року, складеним головним державним виконавцем та затвердженим начальником ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві, 27 лютого 2013 року були, нібито проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка належала ТОВ «Арм Груп-Україна».

При цьому, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином (висновок Верховного Суду викладений в постанові від 06.12.2023 по справі № 755/12274/20).

Підставою для проведення прилюдних торгів визначено, нібито, наказ № 35/15, виданий 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва, про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» 2 223 704,78 грн.

Хоча згідно відповіді Господарського суду міста Києва, судом видавався наказ № 35/15 від 24 травня 2011 року по стягненню з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості лише у розмірі 22 246,32 грн.

Реалізація квартири, нібито проводилась ПП «СП «Юстиція» згідно з договором від 21 грудня 2012 року та заявою ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві. Торги проведено за місцезнаходженням ПП «СП «Юстиція» на бульвар Лепсе, 8, корп. 3 у м. Києві. Переможцем торгів став ОСОБА_3 , який запропонував найвищу ціну лоту - 564 000 грн. В акті зазначено, що він виданий на підставі протоколу від 27 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

Разом із тим відповідно до положень ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення прилюдних торгів та складання акту ДВС), звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя.

Станом на 27 лютого 2013 року та 15 березня 2013 року належним іпотекодержателем (заставодержателем) спірної квартири було ПАТ «ВТБ БАНК». У свою чергу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» в інтересах якого, нібито було продано заставну квартиру, не було іпотекодержателем (заставодержателем).

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення прилюдних торгів та складання акту ДВС) для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Із матеріалів вбачається із матеріалів справи, право іпотеки (застави) виникло у ПАТ «ВТБ БАНК» ще 18 січня 2008 року з моменту укладення іпотечного договору з ТОВ «Арм Груп-Україна» та внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек, тобто до ухвалення Господарським судом міста Києва рішення від 02 березня 2011 року по справі № 35/15.

ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Арм Груп-Україна» погодили, що заставна вартість предмета іпотеки складала 2 179 000,00 грн., що за курсом НБУ складає 293 707,00 Євро.

Заборгованість ТОВ «Арм Груп-Україна» перед ПАТ «ВТБ БАНК», як заставодержателем, складала 1 531 717,36 Євро.

Отже, на момент, нібито проведення торгів щодо примусового виконання наказу № 35/15 виданого 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва, про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» 2 223 704,78 грн. (хоча суд реально стягнув 22 246,32 грн.), були відсутні підстави передбачені ч. З ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення прилюдних торгів та складання акту ДВС) для задоволення вимог ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», оскільки останній не був іпотекодержателем (заставодержателем) квартири АДРЕСА_2 .

Більш того, ПАТ «ВТБ Банк», як належний іпотекодержатель квартири, повідомив, що у банку була відсутня інформація про примусовий продаж предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2 , і що ВДВС Печерського РУЮ не повідомив банк в порушення ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про продаж його заставного майна, а також що на рахунок банку не надходили жодні кошти від реалізації предмету іпотеки.

У свою чергу Печерський ДВС у своїх відповідях повідомив, що на виконані ДВС виконавче провадження щодо примусового виконання наказу № 35/15, виданого 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва, про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» 2 223 704,78 грн. не перебувало.

Натомість, на виконані Печерського ДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо примусового виконання наказу № 35/15, виданого 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва, про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості у розмірі 22 246,32 грн.

Зазначене виконавче провадження № НОМЕР_5 було закінчено 29.09.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання боржника банкрутом).

Тобто із матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що в межах вказаного виконавчого провадження прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_2 не проводилось.

Підтвердженням вказаних обставин, є відповідь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» яке підтвердило, що на примусовому виконанні Печерського ДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання наказу № 35/15, виданого 24 травня 2011 року Господарським судом міста Києва, про стягнення з ТОВ «Арм Груп-Україна» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості у розмірі 22 246,32 грн. і, що жодні кошти з погашення боргу в межах даного виконавчого провадження на рахунок ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» не надходили.

Тобто вище вказані обставини свідчать проте, що Акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року, складеним, нібито головним державним виконавцем та затвердженим начальником ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві щодо реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка належала ТОВ «Арм Груп-Україна» - є нікчемним та не може нести жодних юридичних наслідків, оскільки він був складений невідомо ким та не в межах примусового виконання рішення суду передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», зважаючи, що в ДВС взагалі не було такого виконавчого провадження, відсутності рішення суду на суму зазначену в акті.

Вище зазначені обставини свідчать не проведення у встановленому законодавством порядку торгів з продажу квартири, яка перебувала в іпотеці ПАТ «ВТБ БАНК».

Однак всупереч цьому, 23 червня 2015 року приватним нотаріусом Микитченко О.В. було внесено записи щодо припинення запису про іпотеку (старий реєстраційний номер іпотеки: 6424608, новий номер: НОМЕР_2 ) та щодо припинення запису про обтяження (старий реєстраційний номер обтяження: 6424633, новий номер: 10147792) майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Також, 02 липня 2015 року приватним нотаріусом Микитченко О.В. (за його інформацією невідомими особами, які викрили його електронно цифровий підпис, доступ до реєстрів) було внесено записи щодо припинення арешту квартири (номер запису: 12809687) та щодо припинення арешту накладеного на все нерухомого майна (номер запису: 12370597), що були накладені виконавцем у виконавчому проваджені щодо примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва №5011-65/7617-2012 від 08 липня 2013 року .

Тобто, після зазначених незаконних дій щодо скасування записів про іпотеку, обтяження та арештів у виконавчому проваджені, квартиру АДРЕСА_2 , яка була у власності ТОВ «Арм Груп-Україна», незаконно вивільнили від всіх обтяжень.

Далі, вже на звільнену від всіх обтяжень квартиру, 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно - квартира АДРЕСА_2 , на підставі вказаного акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 березня 2013 року.

В цей же день, 07 липня 2015 року проведена державна реєстрація права власності вказаної квартири за ОСОБА_3

07 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П. посвідчено Договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано в реєстрі за №2843.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що 16 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані за однаковою адресою: АДРЕСА_3 , був укладений Договір позики за умовами якого ОСОБА_1 нібито надала позику ОСОБА_2 у розмірі 2 000 000,00 грн. строком повернення 27 листопада 2015 року, тобто менше 10 днів.

В забезпечення виконання цього договору позики, 16 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_2 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 16 листопада 2015 року, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду про визнання права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 757/1177/16-ц (далі - оскаржуване рішення) позов було задоволено, зважаючи на повне визнання ОСОБА_2 пред`явлених до нього позовних вимог. Визнано за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

18 квітня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про право власності -14213778 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 року у справі №757/1177/16-ц, яка на теперішній час є власником квартири.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі № 805/133/16-а задоволено позов ТОВ «Арм Груп-Україна» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. Визнано протиправним та скасовано рішення цього нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 07 липня 2015 року. Зобов`язано скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . Підставою задоволення позову стало порушення відповідачем приписів діючого законодавства щодо встановлення черговості розгляду заяв про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо одного об`єкту нерухомого майна.

Зважаючи на вищевикладене, незаконність торгів на яких було продано квартиру АДРЕСА_2 , яка була у власності ТОВ «Арм Груп-Україна», оскільки під час проведення торгів належним іпотекодержателем (заставодержателем) спірної квартири було ПАТ «ВТБ БАНК», наявність записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень в Державному реєстрі іпотек, також подальшим їх незаконним вилученням, можна зробити висновок, що квартира АДРЕСА_2 безумовно вибула з власності ТОВ «Арм Груп-Україна» без його волі.

Враховуючи зазначені обставини незаконного вибуття квартири з власності ТОВ «Арм Груп-Україна» і іпотеки AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», останній як належний іпотекодержатель спірної квартири звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про скасування рішень державного реєстратора - Приватного нотаріуса Микитченко Олексій Васильович, якими було скасовано (припинено) іпотеку апелянта та заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 , та поновлення іпотеки за AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 .

Вказана судова справа за № 905/9178/13 (905/1349/24) перебуває на розгляді Господарського суду Донецької області, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження від 23 жовтня 2024 року.

Яке вбачається із пояснень представника апелянта при підготовці вищезазначеної позовної заяви, AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» дізналося про існування судового спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і прийнятого за результатом його розгляду рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 757/1177/16-ц за яким було визнано за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином колегія суддів погоджується із доводами апелянта проте, що оскільки предметом судового розгляду у даній справі - № 757/1177/16-ц є спірна квартира АДРЕСА_2 , яка незаконно вибула з власності ТОВ «Арм Груп-Україна» та іпотеки AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», то ухвалене у справі рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 20-16 року прямо впливає на права, свободи і інтереси апелянта, зокрема щодо визначення належного власника спірної квартири та відповідно відповідача у справі № 905/9178/13 (905/1349/24), пред`явлення майбутнього віндикаційного позову до належного відповідача, тощо.

Прямим інтерес апелянта у цьому спорі, додатково полягає у тому, що будучи належним іпотекодержателем спірної квартири з 2008 року, без його погодження відбулось неодноразове відчуження предмету іпотеки (спірної квартири), що перешкоджає AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», як первісному іпотекодержателю, задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок заставного майна.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) зазначив, що: «Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 757/1177/16-ц прямо впливає на права та інтереси AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», як належного іпотекодержателя спірної квартири, яке виникло задовго до прийняття оскаржуваного рішення суду, а тому апелянта мав право на апеляційне оскарження вище вказаного рішення суду.

Доходячи вказаного висновку колегія суддів виходить із наступних норм процесуального законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 1 ст. 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частинами 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Так, частиною 2 ст. 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1)подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2)пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Колегія суддів враховує, що AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» не було залучено до участі у справі № 757/1177/16-ц, тоді як відповідний преклюзивний однорічний строк поширюється за умови залучення до участі у справі та належного повідомлення про її розгляд, що відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Тобто, тридцятиденний строк на оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 757/1177/16-ц потрібно рахувати саме коли AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» про нього дізналось та ознайомилось з його повним текстом.

Із матеріалів справи вбачається, що представником AT«ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» адвокатом Бовкуном В.І. 09 вересня 2024 року отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 181 т.2) із якого йому стало відомо про перереєстрацію вище вказаної квартири із іпотекодавця ТОВ «Арм Груп-Україна» на ОСОБА_1 в наслідок декількох юридичних дій. Тому він звернувся до адвоката Калітної О.В. та отримав 10 вересня 2024 року копії вище вказаного рішення Печерського районного суду міста Києва.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга була подана представником AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» адвокатом Бовкуном В.І. 27 вересня 2024 року тобто в межах 30-ти денного строку визначеного ст. 354 ЦПК України.

Щодо вирішення судом апеляційної інстанції справи по суті поданої представником AT «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» адвокатом Бовкуном В.І. апеляційної скарги, то колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та обставини справи.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду, а для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) зазначила, що у статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Сторони, підписавши іпотечний договір від 16 листопада 2016 року, узгодили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового порядку врегулювання спору (пункти 4.1 - 4.4) .

Зокрема в пункті 4.2 Договору сторони визначили, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержатель самостійно на умовах цього договору .

Пунктом 4.3. Договору іпотеки передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя:

4.3.1 За рішенням суду або,

4.3.2 У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно у судовому порядку, або

4.3.3 Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в підпунктах 4.3.3.1, 4.3.3.2 цього договору:

Підпункт 4.3.3.1. Задоволення вимог здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» або

4.3.3.2 Продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням інших вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки».

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції не врахував, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки є виключно позасудовим способом урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. При цьому необхідно врахувати, що у статті 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду, саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, який колегія суддів враховує при вирішення вказаної справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у спосіб який вона звернулася до суду, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі спірної квартири іпотекодержателю права власності на нього, визнання за іпотекодержателем права власності на спірну квартиру, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову із підстав із яких він був заявлений.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт у справі Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатило судовий збір у розмірі 10335 грн., його доводи апеляційної скарги визнанні обґрунтованими тому вказані витрати повинні бути покладені на позивача та відповідача у справі пропорційно, тобто по 5167,50 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус», подану представником Бовкуном Владиславом Ігоровичем, до якої приєдналося Товариство з обмеженою відповідальністю ««Арм Груп-Україна», задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстр. АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (зареєстр. АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» понесенні судові витрати по сплаті судового збору по 5167,50 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв