Провадження №2/524/2893/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, у якому просить стягнути з відповідачки на його користь 1000 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору.

У обгрунтування позову зазначено, що 20.04.2024 між ним та відповідачкою укладений усний договір купівлі-продажу дачної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З метою підготовки нотаріального оформлення договору у подальшому, на підтвердження намірів ОСОБА_1 відповідачка попросила надати їй завдаток у розмірі 1000 доларів США. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 надала розписку.

Після звернення до нотаріуса з метою нотаріального оформлення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, нотаріус повідомив, що зробити це неможливо, оскільки на зазначене майно накладений арешт. У зв`язку із неможливостю переоформити власність на це майно, позивач звернувся до відповідачки щодо повернення отриманих нею коштів у розмірі 1000 доларів США, яка пообіцяла вирішити це питання терміново.

Однак, станом на день подачі позову, відповідачка не вирішила питання зняття арешту із дачної земельної ділянки. Зазначив, що не має намір укладати договір купівлі-продажу цієї ділянки. На телефонні звернення щодо врегулювання цього питання ОСОБА_2 не реагує. Крім того, з метою досудового врегулювання спору позивач письмово звернувся до відповідачки з вимогою про повернення коштів.

Вважає, що передані позивачем кошти є авансом. Сторони неуклали та не оформили договір або попередній договір купівлі-продажу за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України. Особа, що отримала зазначені кошти, відмовляється від їх повернення, а тому такі кошти, незалежно від поведінки вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернені власнику у тому ж розмірі, в якому надавалися.

Зазначає, що на час подачі позову 18.11.2024 вартість 1 долара США за курсом Національного банку України складає 41,2796 грн, а сума 1000 доларів США у гривневому еквіваленті становить 41279,60 грн, яку і просить стягнути з відповідачки.

25.11.2024 залишено без руху позовну заяву із наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позову.

23.01.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, при цьому зазначивши, що копію ухвали про усунення недоліків ним отримано 20.01.2025.

24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкритее провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідачці встановлений строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів із дня вручення копії цієї ухвали із роз`ясненням для неї, що копія відзиву та доданих до документів повинна бути надіслана (надана) позивачу одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду та наданням суду документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву позивачу.

19.02.2025 до суду надійшла заява позивачки про перенесення судового засідання, згідно якої остання не встигає підготувати заперечення на позовні вимоги, зазначає, що позов отриманий нею 10.02.2025.

Крім того, отримання 10.02.2025 позову позивачкою стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 292.

21.02.2025 у строк, визначений ухвалою суду від 24.01.2025, відповідачкою наданий відзив на позовну заяву.

Відповідно до зазначеного відзиву, відповідачка ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Зазначає, що є інвалідом 3 групи із захворюванням опорно-рухового апарату. У квітні 2024 року їй потрібно було термінове хірургічне втручання, оскільки коштів на зазначене не було, вирішила продати дачний будинок, власницею якого є.

20.04.2024 домовилась про купівлю-продаж земельної ділянки у Садовому товаристві «Озон-1» на АДРЕСА_2 між нею та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , при цьому попросила заставу у розмірі 100 доларів США. Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 та сам позивач наполягали на 1000 доларів США в якості завдатку. На підтвердження отримання цієї суми відповідачка написала розписку.

23.04.2025 відповідачка разом із ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса, під час чого з`ясуалося, що з 1991 року все її майно, у тому числі вказаний дачний будинок, що придбаний у 2003 році, знаходиться під арештом, про що їй відомо не було.

Оскільки зняття арешту може бути тривалим процесом, остання запропонувала ОСОБА_3 забрати гроші. На що остання відповіла, що порадиться із чоловіком.

Відразу відповідачка поїхала до архіву нотаріальної контори № 1 та звернулась до архіву суду міста Кременчука з метою установлення, коли та ким накладений арешт, яка причина зазначеного.

При зустрічі на наступний день із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мала намір віддати гроші, отримані в якості завдатку, однак ОСОБА_3 відмовилась їх забрати, повідомивши, що будуть чекати вирішення питання зняття арешту.

На пропозицію підписати та нотаріально завірити попередній договір купівлі-продажу дачного будинку, ОСОБА_3 відмовилась. ОСОБА_2 повідомляла її про кожен рух справи щодо зняття зазначеного арешту.

Крім того, зазначила про домовленість із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про користування ними дачним будинком, усім майном, садом та городом до вирішення питання про зняття арешту на вказане майно, а тому вважає отримані гроші оплатою за користування вказаним майном.

29.04.2024 ОСОБА_2 проведене хірургічне втручання, на оплату якого та реабілітацію остання використала кошти, отримані від позивача. Повідомила, що все залежне від неї щодо прискорення зняття арешту з майна, остання робила і робить. Судові засідання тривають.

На початку вересня 2024 року відповідачка дізналася, що зазначені особи придбали дачну земельну ділянку поруч із її дачним будинком. У середині вересня 2024 року зателефонував позивач та повідомив, що пройшло достатньо часу, арешт не знятий, просив повернути отримані гроші.

З кінця квітня 2024 до 17.11.2024 позивач та ОСОБА_3 користувались її майном, а тому отримані від них грошові кошти вважає оплатою за користування дачним будинком, майном та господарством. Просить відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

05.03.2025 до суду від позивача надійшов відзив, у якому останній зазначає, що є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, учасником бойових дій 2015 року, внутрішньо переміщеною особою з 26.07.2022. Після вимушеного переміщення до м. Кременчука, знайшов квартиру для проживання у ОСОБА_3 , яка погодилась на його проживання.

20.04.2024 при огляді дачного будинку дачного кооперативу «Озон-1» на АДРЕСА_2 з метою наміру його придбання домовились із власницею про його придбання. Під час розмови із відповідачкою він та ОСОБА_3 дізналися про необхідність коштів, оскільки ОСОБА_2 потрібне хірургічне втручання.

Ним надані для відповідачки 1000 доларів США, отримано про це розписку, домовленості між ними щодо оренди зазначеного майна не було. Відповідачка зазначила, що отримані кошти витрачати не буде до моменту оформлення договору купівлі-продажу дачного будинку.

23.04.2024 під час перевірки документів на зазначене майно з участю ОСОБА_3 у нотаріальній конторі, з`ясувалося, що на усе майно, належне відповідачці, накладений арешт. На що відповідачка попросила час для з`ясування зазначених обставин та запропонувала проживати у зазначеному дачному будинку. За час проживання у вказаному будинку, позивач обробляв садок та присадибну ділянку, ремонтував майно за власний рахунок.

26.06.2024 запропонував відповідачці повернути отриманий нею завдаток, яка повідомила, що завдаток не поверне.

Крім того, зазначив, що іншого дачного будинку не купував.

12.03.2025 відповідачкою надано суду заперечення, згідно яких усе зазначене позивачем не відповідає, на її думку, дійсності. Про все домовлялась із ОСОБА_3 , вважала зазначених осіб подружжям. Зазначила, що вказані особи користувались належним їй майном півроку. Вказала, що розписка, написана нею, не містить термінів зняття арешту з майна, а також термінів нотаріального оформлення договору купівлі-продажу дачного будинку, а тому просить частину отриманих нею коштів від позивача вважати оплатою за користування земельною ділянкою, будинком та усім її майном.

18.03.2025 у судове засідання з`явились сторони, які підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, зазначених у поданих ними документах до суду.

Відповідачка не заперечувала щодо отримання від ОСОБА_1 завдатку в розмірі 1000 доларів США, на підтвердження чого надала йому відповідну розписку. Просила стягнути з неї тільки 500 доларів США з розстроченням платежу, оскільки повернути відразу таку суму не має можливості з урахуванням її стану здоров`я та матеріального становища. Решту суми вважає оплатою за користування її майном.

Позивач не погодився із зазначеним відповідачкою у судовому засіданні, наголосивши, що подружжям він та ОСОБА_3 під час зустрічі із відповідачкою не представлялись. Ніхто не пропонував йому повернути отримані кошти. Зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою та йому необхідно придбати житло для проживання.

Крім того, просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу орієнтовно у розмірі 80000 грн.

Позивач заявив клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_3 , яка є особою, обізнаною щодо вказаних обставин.

Відповідачка не заперечувала щодо допиту ОСОБА_3 в якості свідка.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що ОСОБА_3 обізнана щодо вказаних обставин та була присутня під час зустрічей із відповідачкою та нотаріусом, не заперечення щодо цього зі сторони відповідачки, керуючись ст.ст 182, 183, ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_3 , враховуючи її обізнаність щодо вказаних обставин, безпосередню присутність під час домовленості щодо придбання дачного будинку, отримання завдатку та розписки тощо, не заперечення щодо цього відповідачки.

18.03.2025 у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини, на які посилався позивач.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача, заперечення відповідачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, заслухавши свідка, приходить до висновку про наступне.

Так, судом установлено, що 20.04.2024 між ним та відповідачкою укладений усний договір купівлі-продажу дачний будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . З метою підготовки нотаріального оформлення договору, на підтвердження намірів ОСОБА_1 останній надав відповідачці ОСОБА_2 завдаток у розмірі 1000 доларів США. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 надала йому відповідну розписку, оригінал якої наявний у матеріалах справи.

У подальшому договір купівлі-продажу укладений не був, кошти в якості завдатку повернуті не були, а тому за захистом свого права позивач звернувся до суду.

Відповідачка не заперечує та не проти повернення позивачу 500 доларів США.

Не скористалась своїм правом на поданння суду зустрічного позову до позивача.

Вважає решту коштів у розмірі 500 доларів США оплатою за користування земельною ділянкою, будинком та усім її майном.

При цьому, судом не встановлено домовленість сторін щодо істотних умов договору оренди зазначеного майна, у тому числі усного. Натомість, сторони зазначили про те, що відповідачка дозволила проживати у вказаному будинку до вирішення питання щодо зняття арешту з її майна, що підтверджене також і свідком.

Зі змісту письмової розписки від 20.04.2024, позовної заяви, інших заяв по суті справи,

З пояснень, наданих сторонами та свідком, вбачається, що між сторонами виникла домовленість про укладення попереднього договору купівлі-продажу, а в подальшому договору купівлі-продажу дачного будинку та земельної ділянки. Проте такі договори не були укладені, а кошти (згідно з розпискою, що відповідачем не спростовано) отримані, тому вказані кошти є авансом, які підлягають поверненню.

Судом установлено, що причиною не укладення основного договору купівлі-продажу дачного будинку, є те, що майно, належне відповідачці перебуває під арештом. Вини позивача у вказаному не має.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 по справі № 910/12382/17; постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладений не був, які лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у розмірі 1000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню.

Суд відхиляє думку відповідачки, що кошти у розмірі 500 доларів США є оплатою ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою, будинком та усім її майном, такою, що не підлягає до врахування, оскільки судом не встановлено домовленості між сторонами щодо зазначеного. Зазначене стверджується і допитаним у судовому засіданні свідком.

Ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Щодо клопотання відповідачки про розстрочення суми коштів, які підлягають поверненню позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідачка є особою з інвалідністю ІІІ групи на строк до 01.10.2025, причина інвалідності загальне захворювання, що стверджується довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 105964 від 07.09.2023. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1607, виданої 06.05.2024 КМП «Лікарня Придніпровська», слідує про здійснення для відповідачки 29.04.2024 операції. Разом з тим, відомостей про матеріальне становище відповідачки, що істотно ускладнить виконання рішення або зробить його неможливим, ОСОБА_2 суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для розстрочення суми коштів, які підлягають поверненню позивачу.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст. 524, ч.2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач зазначає, що на час подачі позову 18.11.2024 вартість 1 долара США за курсом Національного банку України складає 41,2796 грн, а сума 1000 доларів США у гривневому еквіваленті становить 41279,60 грн, яку і просить стягнути з відповідачки.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позов поданий 20.11.2024. Станом на дату подання позову вартість 1 долара США за курсом Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=20.11.2024&period=daily) складає 41,3310 грн, а тому сума 1000 доларів США у гривневому еквіваленті станом на 20.11.2024 (дату подання позову) становить 41331,00 грн, що і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; ( 2) у разі відмови в позові - на позивача; ( 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у судовому засіданні усно зазначено про стягнення на його користь з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 80000 грн, однак на виконання ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому зазначене клопотання позивача на підставі ст. ст. 182. 183 ЦПК України залишити без розгляду.

З урахуванням наведеного, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1211,20 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 7, 12, 19, 76 - 83, 95, 211, 212, 223, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США у гривневому еквіваленті станом на 20.11.2024 року 41331 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1211 грн 20 коп.

Залишити без розгляду клопотання ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 80000 грн витрат на правничу допомогу.

У клопотанні ОСОБА_2 щодо розстрочення платежу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Н.П. Мельник