Справа № 199/1020/25
(2/199/2184/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 18 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення суду від 14 червня 2022 року. Від вказаного шлюбу у сторін 05 вересня 2011 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 народилось двоє спільний дітей дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 відповідно. З моменту розірвання шлюбу сторін їх спільні діти проживають із позивачем, перебуваючи на її утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпечення дітей не приймає, хоча за законом зобов`язаний це робити. Коштів же самої позивача на належне утримання обох дітей не вистачає. Відповідач є підприємцем з діяльністю у сфері вантажних перевезень, фінансово забезпечений. За викладених обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання обох дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 гривень на місяць, починаючи стягнення з дня подання позову та до повноліття дитини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача із посиланням на часткове визнання позовних вимог відповідно до відзиву.

У своєму відзиві представник відповідача просила суд задовольнити позов частково шляхом стягнення з відповідача аліментів у частці в розмірі частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відзив мотивовано тим, що діти сторін багато часу проводять з батьком, доходів відповідача не вистачає на виплату аліментів у заявленому позивачем розмірі, оскільки за 2024 рік відповідач отримав сукупний дохід 192834 гривень, що після відрахування податків становить 15266 гривень на місяць. У своїх додаткових поясненнях представник відповідача послалась на те, що батько відповідача має серйозне захворювання (рак простати, цукровий діабет), а тому потребує коштовного лікування.

У відповіді на відзив представник позивача просила суд задовольнити позов в повному обсязі, послалась на те, що відповідач має як офіційні, так і не офіційні доходи, які неможливо підтвердити, відповідач не має інших дітей, ніким не опікується.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони в період з 18 вересня 2010 року по 15 липня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу, копіями свідоцтв про народження.

Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що після розірвання шлюбу сторін спільні діти проживають разом із позивачем, перебуваючи на її утриманні, а відповідач регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Викладене також підтверджується копіями довідок з Єдиного державного демографічного реєстру.

Судом також встановлено, що відповідач є фізичною особою підприємцем, за завітний 2024 рік відповідачем задекларовано сукупний річний дохід в розмірі 192834 гривень, що підтверджується копією податкової декларації, копією витягу з реєстру платників єдиного податку.

Крім того, судом встановлено, що батько відповідача перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарні №6» ДМР з 02 по 24 березня 2025 року з діагнозом C-r prostate T3N1M1 (os) IV ст., ІІ кл.гр., цукровий діабет ІІ типу, середнього ступеня важкості, декомпресований. Дані обставини підтверджуються копіями медичної документації та копією свідоцтва про народження.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільних з позивачем малолітніх дітей дочки дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню, однак частково шляхом зменшення заявленого позивачем розміру аліментів у твердій грошовій сумі з 15000 гривень до 6000 гривень на місяць (по 3000 гривень на кожну дитину).

Частковість задоволення позову зумовлена тим, що мінімально гарантований законом розмір аліментів на одну дитину встановлено на рівні не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є лише рекомендованим та може бути присудженим судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Натомість, позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у твердій грошовій сумі 15000 гривень на двох дітей, що перевищує не тільки мінімально гарантований розмір аліментів, а й мінімальний рекомендований розмір аліментів для кожної дитини сторін з огляду на її вік. В той же час, позивачем не подано суду жодних доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів для призначення заявленого в позові розміру аліментів. Натомість відповідачем подано суду відомості про його дохід за минулий 2024 календарний рік, а також докази наявності у батька відповідача захворювань, які потребують постійного лікування. З цих підстав, враховуючи вік кожної дитини сторін та першочерговість інтересів дитини при регулюванні сімейних відносин, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру аліментів до вказаного вище судом, що буде відповідати вимогам ст.7, ст.182 ч.2 СК України в контексті ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а отже такий розмір аліментів є правомірним та справедливим.

Суд також зауважує, що у відповідності до ст.192 ч.1 СК України сторони не позбавлені можливості згодом у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги частково у наведеному вище розмірі, суд критично оцінює та не приймає до уваги твердження сторони відповідача про можливість стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів, оскільки за змістом ст.13 ЦПК України, ст.ст.181, 184 СК України вибір форми стягнення аліментів (частка чи тверда грошова сума) належить виключно позивачу по справі.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,2 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 18, 141, 180-183, 188, 190, 191 СК України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенції про прав дитини, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 6000 гривень щомісячно (по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно), з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 24 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,2 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11 квітня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко