Справа №442/1593/25
Провадження №2/442/716/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє Хевпа Іванна Миколаївна, до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

26.02.2025 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 15.10.2006 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Східницькою селищною радою, який в подальшому - 22.02.2011 було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області (справа№2-276/2011). Від шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася спільна дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11.03.2011 року справа №2-318/2011 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити. Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Муроване Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 лютого 2011 року до досягнення дочкою повноліття. Позивач отримувала аліменти на дитину у грошовому еквіваленті - в розмірі 3500,00 гривень (копія квитанції про зарахування коштів додається).

18.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, де позивач змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

Позивач протягом 2024 року та протягом січня-лютого 2025 року понесла наступні додаткові витрати на спільну дочку Юліану:

1. ОСОБА_4 регулярно проходить медичні обстеження, а саме:

- консультації у офтальмолога дитячого. Так як зір у Юліани становить -5,00 та -5,50, тому змушена носити контактні лінзи та окуляри на постійній основі. Вартість за придбані контактні лінзи становить 2651,00 грн.

- консультації у ендокринолога дитячого, який за наслідками проведених протоколів ультразвукового обстеження щитовидної залози рекомендував регулярно - раз у два-три місяці здавати певні аналізи, які стосуються контролю щитовидної залози. Загальна вартість аналізів зроблених за період 2024 року-січень 2025 року становить 4934,75 гривень :(02.03.2024 року - 1240,00 грн., 09.04.2024 року -527,0 грн., 20.08.2024 року - 1565,25 грн., 21.01.2025 року - 1602,5 грн.).

2. ОСОБА_4 у серпні 2024 року вступила на денну форму навчання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії» строком до 01.07.2028 року на платну форму навчання, що підтверджується укладеним Договором №3170 ІМВ від 13.08.2024 року та Договором №3170/1 ІМВ від 13.08.2024. Вартість платної освітньої послуги за чотири роки навчання становить - 266400,00 гривень. Вартість за 2024-2025 навчальний рік - 66600,00 грн.

Позивачем ОСОБА_1 07.09.2024 року оплачено за перший навчальний 2024-2025 рік загальну суму в розмірі 66600,00 гри., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1 від 07.09.2024 року.

У зв`язку з вступом на денну форму навчання у Київський національний університет імені Т. Шевченка, ОСОБА_8 надано гуртожиток для проживання, за перший семестр навчання (вересень-грудень 2024 року), якого оплачено 06.09.2024 року у розмірі 3200,00 грн. За другий семестр навчального 2024-2025 року (січень-червень 2025 року) оплачено за проживання у гуртожитку №24 - 5113,00 грн.

Для проживання у гуртожитку спільній дочці ОСОБА_9 , позивачем придбано холодильник марки Borgio RF El42 205 WH BDF на суму 8478,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 07.09.2024 року.

Оскільки кімнату, яку надали для проживання у гуртожитку університету ОСОБА_10 , була повністю для цього непридатна, позивач змушена була самостійно, своїми силами зробити ремонт у кімнаті гуртожитку, де проживає спільна дочка ОСОБА_9 . Вартість будівельних матеріалів, які були використані для ремонту становить - 27505,39 грн.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, місце знаходження Київського національного університету імені Тараса Шевченка у місті Києві, тому остання змушена користуватися послугами Укрзалізниці. Загальна сума витрачених на квитки коштів становить 3278,14 грн.

Отже, загальна сума додаткових витрат на спільну дочку ОСОБА_9 за період 2024 року - січень-лютий 2025 року становить 98371,62 грн. Відтак, просять стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат понесених позивачем на спільну дочку ОСОБА_9 у розмірі 49186, 00 грн.

Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, яка продовжує навчання, зазначають що відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх і непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день подання позовної заяви є ще неповнолітня, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповниться 18 років - повноліття, є студенткою першого курсу денної форми навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за спеціальністю 291 Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії.

Загальна вартість навчання за період 2024 року - 2028 рік становить 266400,00 грн,. проживання у гуртожитку від університету - за період січень 2025 року по червень 2025 року становить 5113,00 грн., окрім того, необхідні постійні кошти на харчування, лікування, та проживання у місті Києві, де знаходиться університет.

На підставі вище викладеного, просять суд стягувати аліменти з батька ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з продовженням навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на платній формі навчання у сумі 6000,00 гривень щомісячно з дня виповнення повноліття - з 27.02.2025 і до закінчення навчання - 01.07.2028.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 10400,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

26.02.2025 суддею отримано відповідь №1149982 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача.

Ухвалою від 27.02.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 26.03.2025, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

10.03.2025 відповідач ОСОБА_11 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що понесені витрати у зв`язку з оглядами дитини у приватних медичних закладах були самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я. Позивачем не надано доказу, що дитина потребувала саме цих обстежень у вказаних медичних установах, так як позивач була позбавлена можливості отримувати безкоштовне обстеження та відвідування лікарів у комунальних медичних закладах. Стороною позивача не наведені докази особливого характеру захворювань дитини, їх винятковості та того, що суми аліментних зобов`язань недостатньо для забезпечення здорового розвитку дитини. У справі відсутні також підтверджуючі документи про їх фінансування саме позивачем, окрім сплати за контактні лінзи.

В той же час, враховуючи те, що відповідач зацікавлений у нормальному розвитку та підтримці здоров`я своєї дитини, не заперечує щодо сплати 3793,00 грн. в якості додаткових витрат на доньку за отримані медичні послуги.

Щодо оплати за освітні послуги за перший рік навчання 2024-2025 рік на суму 46620, 00 грн, звернув увагу суду на те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, (постанова Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18). Витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України, (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі за № 638/13860/16-ц, Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 569/6838/15-Д). Також, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у ВНЗ при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору зі мною, як з батьком дитини. При тому навіть, що у КНУ ім. Тараса Шевченка є можливість навчання не лише за контрактом, та на вказану спеціальність можна було б йти навчатись і у Дрогобичі, і у Львові, що значно ближче додому та й безпечніше для дитини, особливо в умовах воєнного стану.

Крім цього, вказують, що позивач просить стягнути з відповідача 46620,00 грн. за оплату за навчання з вересня 2024 по лютий 2025. Водночас, загальна сума навчання становить 66600, 00 грн., позивач просить стягнути з нього суму з вересня по лютий, що становить 6 місяців. Навчання за 1 місяць становить 6660,00 грн., відповідно навчання за 6 місяців становить 39960,00 грн., а не 46620, 00 як вказує позивач.

Враховуючи вищевказану практику судів, беручи до уваги те, що витрати на навчання не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України, вважає що такі не підлягають стягненню з нього як відповідача.

Щодо оплати за проживання у гуртожитку за вересень-грудень 2024 у сумі 3200 грн. та за січень-лютий 2025 у сумі 1704,34 грн. та щодо користування послугами Укрзалізниці у сумі 3278,14 грн., вказує що витрати у вигляді оплати вартості проживання в гуртожитку та витрати у вигляді оплати за навчання не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, а є витратами на навчання, що регулюється ст. 199 СК України. Відтак, витрати на проживання в гуртожитку та на доїзд до місця навчання не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, які компенсуються за рахунок отримання аліментів. Більше того, згідно квитанції на переказ готівки №37, долученої позивачем до позову, згідно якої сплачено 3200 грн. за проживання у гуртожитку 24 від 06.09.2024 платником є не позивач, а ОСОБА_5 . Відтак, в даному випадку позивач не довела, що витрати у сумі 3200 грн. на дитину понесені нею особисто. Також позивачем не доведено факт того, що квитки на користування послугами Укрзалізниці було оплачено саме нею, оскільки до позову не долучено жодної квитанції по оплаті квитків. Тому виходячи із відсутності правових підстав, вважає що такі витрати у сумі 8182,48 грн. не підлягають стягненню з нього.

Щодо придбання холодильника у сумі 8478 грн. та ремонту у кімнаті гуртожитку на суму 27505, 39 грн., позивач належним чином не обґрунтувала та не надала доказів на підтвердження того, що придбання холодильника та ремонт кімнати пов`язані, зокрема, з розвитком здібностей дитини, з певними особливими обставинами, що потребувало придбання такої вартісної техніки та чималих витрат на ремонт. Більше того, ці витрати не можуть вважатись додатковими витратами у розумінні вимог СК України, оскільки не викликані особливим обставинами та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням позивача, яким не доведено також і погодження з відповідачем необхідності здійснення таких витрат. Більше того, як вбачається з долучених позивачем фіскальних чеків про купівлю холодильника, будівельних матеріалів тощо, у таких відсутні будь-які реквізити, які б дали змогу ідентифікувати осіб, яким такі послуги надавались та якими особами ці послуги оплачувались, тобто відсутні докази понесення цих витрат саме позивачем. Також у долучених видаткових накладних відсутні дані осіб, які отримували товар. Крім цього, у долученому до позову доказі «повернення від клієнта №7 від 1 вересня 2024 р.» покупцем значиться ОСОБА_12 , яка є невідомою для відповідача особою. Інших доказів, які б підтверджували понесення саме позивачем витрат на купівлю холодильника, будівельних матеріалів (ремонту) суду не надано. Також суду жодних доказів не надано, які б підтверджували фактичне використання холодильника донькою відповідача. Позивачка не довела належними та допустимими доказами, що використання цієї кімнати здійснює саме їх спільна дитина, навчаючись у університеті.

Відтак, на переконання відповідача, загальна сума додаткових витрат на дитину, яка є доведеною позивачем та яку можливо стягнути з відповідача становить 3793, 00 грн.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що позивач не заперечує те, що ним аліменти на дитину сплачувались своєчасно, заборгованість відсутня. З позовною заявою про збільшення розміру аліментів на дитину позивач не зверталась, хоча мала на це право, якщо вважала, що розміру аліментів не є достатньо на утримання дитини. В добровільному порядку ці кошти в нього, як в батька дитини, позивач також не намагалась отримати, оскільки припинила будь-яке спілкування зі відповідачем, та підбурює їх дитину не спілкуватись з відповідачем та з її родичами по батьковій лінії.

Окрім того вказує, що перебуває у шлюбі з 21.02.2015, в даному шлюбі народилось троє дітей, які на даний час є малолітніми та потребують чимало догляду, як моральних, так і матеріальних витрат. Не заперечує обов`язку утримувати свою повнолітню доньку, водночас просить суд при визначення розміру аліментів врахувати перебування на утриманні відповідача ще трьох неповнолітніх дітей, потребу у грошовому забезпеченні безпосередньо на своє проживання, лікування та утримання, на проживання, лікування та утримання його дружини та матері, а також той факт, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено можливість сплати аліментів у розмірі, зазначеному у позові. Крім того, зазначає, що сторона позивача не надала доказів, які б підтвердили, що їх спільна донька потребує матеріальної допомоги саме у зазначеному розмірі. Відтак, враховуючи вищевикладене, вважає за доцільну та достатню суму аліментів, яка б підлягала стягненню з нього у розмірі 2000 грн.

Вважає, що заявлені витрати у сумі 10400 грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Зокрема, варто наголосити і на тому, що позивачем до позовної заяви не долучено договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Більше того, попередній розрахунок суми судових витрат включає 4800 грн. за участь адвоката у судовому засіданні (кількість - 3). Водночас, дана справа розглядатиметься суддею одноособово, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому такі витрати є абсолютно безпідставними. Крім цього, вказані судові витрати могли б і не мати місця, якщо б позивач самостійно звернулась до відповідача в досудовому порядку про сплату додаткових витрат та аліментів на дитину, водночас цього не зробила. Більше того, остання могла звернутись до суду самостійно або ж у межах надання безоплатної правової допомоги, оскільки дана справа є нескладною, дещо типовою, однак вважала за доцільне звернутись до адвоката. Саме тому, враховуючи вищевказане та беручи до уваги його фінансовий стан, як відповідача, заперечує щодо стягнення з нього судових витрат.

17.03.2025 представником позивача адвокатом Хевпою І.М. подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання доньки та клопотання щодо витребування доказів і докази направлення таких заяв відповідачу. Посилається на те, що оскільки загальна сума навчання становить 66600,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача вартість навчання з вересня по лютий, що становить 6 місяців. Оплата за навчання за 1 місяць становить 6660,00 грн., відповідно навчання за 6 місяців становить 39960,00 грн. В решті позовні вимоги підтримує.

19.03.2025 від відповідача надійшло повідомлення про його місце праці та отримуваний дохід в період з серпня 2024 року по січень 2025 року.

Ухвалою від 26.03.2025 розгляд справи відкладено на 08.04.2025 для надання можливості відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив, в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

01.04.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив та докази направлення такого позивачу, в якому посилається на обставини, викладені у відзиві на позов і додатково звертає увагу, те, що сума аліментів, яку просить стягувати з нього позивач є завищеною та нічим не обгрунтованою. Зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, має трьох малолітніх дітей, його дружина перебуває у відпустці по догляду з дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не отримує доходів. Крім цього, звернув увагу на те, що квартира АДРЕСА_1 , яка, як помилково зазначає позивач, перебуває у його власності, була ним відчужена ще 09.03.2018, а автомобіль Ауді А-6 12.11.2024. В решті

01.04.2024 на електронну пошту Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області представником позивача адвокатом Хевпою І.М. подано заяву про збільшення позовних вимог, а 07.04.2025 заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про збільшення позовних вимог.

02.04.2025 відповідачем подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідач ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 - матір`ю для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с. 13, 17.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області у справі №2-376/2011 р. від 22.02.2011, було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , а.с. 14.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області у справі №2-318/2011 р. від 11.03.2011, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 22.11.2011 і до досягнення нею повноліття в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , починаючи з 22.11.2011 сплачував аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частці від його доходу, до ІНФОРМАЦІЯ_3 досягнення останньою повноліття.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача половину коштів, понесених нею на оплату медичного обстеження доньки в сумі 3793 грн., зокрема, придбання контактних лінз доньці на суму 2651,00 грн. та оплату аналізів на суму 4934,75 грн., а всього 7985,75 грн., проти чого відповідач не заперечує. За таких обставин, понесення позивачем зазначених витрат доказуванню не підлягає і позов у цій частині, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, підлягає до задоволення, оскільки визнання позову відповідачем в цій частині не суперечить закону, не порушує прав та свобод інших осіб.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, ОСОБА_1 зазначала, що:

-згідно договору №3170 ІМВ від 13.08.2024, ОСОБА_4 вступила на денну форму навчання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії» строком до 01.07.2028 року на платну форму навчання. Вартість платної освітньої послуги за чотири роки навчання становить - 266400,00 гривень. Вартість за 2024-2025 навчальний рік - 66600,00 грн., які сплачені позивачкою згідно квитанції від 07.09.2024.

-у зв`язку з вступом на денну форму навчання у Київський національний університет імені Т. Шевченка, ОСОБА_8 надано гуртожиток для проживання, за перший семестр навчання (вересень-грудень 2024 року), якого оплачено 06.09.2024 року у розмірі 3200,00 грн. За другий семестр навчального 2024-2025 року (січень-червень 2025 року) оплачено за проживання у гуртожитку №24 - 5113,00 грн.;

-для проживання у гуртожитку спільній дочці ОСОБА_9 , позивачем придбано холодильник марки Borgio RF El42 205 WH BDF на суму 8478,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 07.09.2024 року;

-позивачем самостійно, своїми силами зроблено ремонт у кімнаті гуртожитку, де проживає спільна дочка ОСОБА_9 , вартість будівельних матеріалів, які були використані для ремонту становить - 27505,39 грн.;

-загальна сума витрачених коштів на квитки для проїзду до місця навчання становить 3278,14 грн.

Отже, як зазначала позивач, загальна сума додаткових витрат на спільну дочку ОСОБА_9 за період 2024 року - січень-лютий 2025 року становить 98371,62 грн. Відтак, позивач просила стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат понесених позивачем на спільну дочку ОСОБА_9 у розмірі 49186, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Заперечуючи з приводу позову, відповідач посилається на те, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо, з чим суд не погоджується з урахуванням наступного.

Відповідно до договору №3170 ІМВ від 13.08.2024, ОСОБА_4 вступила на денну форму навчання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії» строком до 01.07.2028 року на платну форму навчання. Вартість платної освітньої послуги за чотири роки навчання становить - 266400,00 гривень. Вартість за 2024-2025 навчальний рік - 66600,00 грн., які сплачені позивачкою згідно квитанції від 07.09.2024, а.с. 18-23.

ОСОБА_1 , за умовами договору є замовником і взяла на себе зобов`язання щодо оплати за освітні послуги.

Правовідносини з виконання батьками обов`язку по утриманню своїх дітей врегульовані нормами СК України (глава 15, глава 16).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183 цього Кодексу); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185 СК України); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198 СК України).

Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Отже, аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19).

ОСОБА_4 є неповнолітньою, отже витрати на оплату її навчання слід віднести до додаткових витрат батьків, необхідних для розвитку дитини.

Правова ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №466/532/16-ц, цитована у відзиві, про неможливість застосування правил статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, є нерелевантною обставинам цієї справи, оскільки додаткові витрати за стягненням яких позивачка звернулась до суду були понесені нею до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що кошти на оплату проїзду до місця навчання та за проживання у гуртожитку, не можна віднести до додаткових витрат на неповнолітню дитину, оскільки до досягнення повноліття батько сплачував аліменти доньці, які мати могла використовувати на оплату її проживання в гуртожитку, проїзд до місця її навчання. Доказів щодо недостатності отримуваних аліментів на покриття зазначених витрат позивачкою не надано.

Інші ж витрати - придбання холодильника, кошти, витрачені на ремонт у кімнаті гуртожитку (який являється власністю навчального закладу, а відтак, саме власник повинен забезпечувати належні умови проживання), в якій проживає спільна дитина, на переконання суду є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, та не пов`язані з особливими обставинами, а тому позов у зазначеній частині задоволенню не підлягає.

При цьому, слушними є доводи відповідача про те, що оплату за проживання в гуртожитку, згідно поданих квитанцій, здійснено не позивачкою (а.с. 23).

Таким чином, суд вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню половина понесених витрат на оплату навчання неповнолітньої дитини за період вересень 2024-лютий 2025 в сумі 19980,00 грн. При цьому, суд виходить з того, що загальна сума витрат на навчання за 2024-2025 н.р.р. становить 66600,00 грн., тривалість навчального року 10 місяців, позивач просить стягнути з відповідача вартість навчання з вересня по лютий, що становить 6 місяців. Навчання за 1 місяць становить - 66000 грн. / 10 міс. = 6660,00 грн., відповідно вартість навчання за 6 місяців становить суму 39960,00 грн., половину з якої необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки 19980,00 грн.

При цьому, суд враховує, що матеріальне становище відповідача, який є інвалідом ІІІ групи, проходить періодичне лікування, має на утриманні трьох малолітніх дітей і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також матір-інваліда ІІ групи (а.с. 78-103), з врахуванням розміру його доходів (згідно поданої ним довідки про заробітну плату в період з серпня 2024 по січень 2025 року (а.с. 136), дозволяє забезпечити повну оплату цих додаткових витрат .

Таким чином, стягненню на користь позивачки з відповідача підлягають додаткові витрати, понесені позивачкою на придбання контактних лінз та медичних обстежень неповнолітньої ОСОБА_4 в сумі 3793 грн., проти чого відповідач не заперечував, та на оплату її навчання до досягнення повнолітня в сумі 19980 грн., а всього 23773 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, суд виходить з того, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За вказаних обставин, враховуючи, що повнолітня донька сторін навчається на денній платній формі навчання, відтак не має змоги влаштуватись на роботу, в той же час потребує коштів на оплату навчання, вартість якого складає 66000 грн. на рік, придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату проїзду в громадському транспорті, тому батьки несуть обов`язок із її утримання.

При цьому відповідач, хоч і є інвалідом ІІІ групи, проходить періодичне лікування, має на утриманні трьох малолітніх дітей і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також матір-інваліда ІІ групи (а.с. 78-103), проте, є працездатною особою, працевлаштований з серпня 2024 року та отримує стабільний дохід, розмір якого за пів року становить 438972,22 грн. (а.с. 136).

В той же час, доказів того, що сплата аліментів у заявленому розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище відповідач до суду не надав, як і не надав доказів оплати ним свого лікування, чи понесених витрат на утримання своєї сім"ї.

Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі по 6000 грн. щомісячно, починаючи з 27.02.2025 і до закінчення донькою навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 в позовній заяві вказала, що попередній розрахунок судових витрат складає 10400 грн., в подальшому, у відповіді на відзив просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8600 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає до задоволення, такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була сума таких витрат обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Хевпа І.М. укладено договір про надання правової допомоги № 2/С, за предметом якого є надання клієнту правничої допомоги.

Пунктом 3.1., 3.2 договору про надання правової допомоги №2-С від 17 лютого 2025 року передбачено, що за надання адвокатом послуг з правничої допомоги клієнту, останній зобов`язується сплатити адвокату вартість послуг та компенсувати понесені витрати, які формуються на підставі тарифів, що визначені сторонами в Додатку №1 до договору.

Актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до Договору про надання правничої допомоги №2/С від 17.02.2025, складеним 15.03.2025, підтверджується, що ОСОБА_1 надані наступні послуги з правничої допомоги: надання усних консультацій; складання та направлення адвокатських запитів, підготовка та подання позовної заяви, складання документів з процесуальних питань.

Отже, розмір гонорару адвоката за надання послуг з правничої допомоги Москвяк О.Р. в суді першої інстанції є фіксованим, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним та становить 8600 грн.

Враховуючи те, що сторонами в договорі передбачено фіксований розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги, відповідач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи, складність справи, принцип співмірності судових витрат, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг, а також те, що судом частково задоволено позовні вимоги, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 10, 11, 76, 81, 133, 141, 223, 235, 259, 263-265, 279, 430 ЦПК України, на підставі статей 180-183, 185, 191, 192, 199, 200 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_4 в сумі 23773 грн. та 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 6000 грн. щомісячно, починаючи з 27 лютого 2025 року і до припинення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-ох річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 08.04.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя Курус Р.І.