№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4303/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Драненка Ярослава Васильовича, подану в інтересах Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Савицького О.А., у справі №761/28674/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» про визнання неправомірною відмову в укладенні договору банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі - АТ «Укрбудінвестбанк») про визнання неправомірною відмову в укладенні договору банківського вкладу. Зазначав, що з метою укладення договору банківського вкладу він звертався до АТ «Укрбудінвестбанк» із заявами про укладення договору банківського вкладу. Однак, АТ «Укрбудінвестбанк» йому було відмовлено з посиланням на положення абз.2 п.1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та ст. 1075 ЦК України. Посилаючись на те, що така відмова є протиправною, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ним договору банківського вкладу на підставі заяв від 06 серпня 2021 року та 10 серпня 2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ОСОБА_1 договору банківського вкладу на підставі заяв від 06 серпня 2021 року, 10 серпня 2021 року.

Стягнуто з АТ «Укрбудінвестбанк» на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Драненко Я.В., який діє в інтересах АТ «Укрбудінвестбанк», подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним встановленням обставин, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що 05 жовтня 2023 року Правлінням Національного банку України було прийнято рішення №350-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та запровадженням процедури ліквідації АТ «Укрбудінвестбанк» не здійснює банківської діяльності та не надає жодних фінансових послуг. Звертає увагу на те, що визнання неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ОСОБА_1 договору банківського вкладу на підставі його заяв, не є ефективним способом захисту, оскільки не направлене на поновлення прав, за захистом яких звернувся позивач. Крім того, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся майже через три роки після подій, про які йдеться в позові, що на думку АТ «Укрбудінвестбанк», свідчить про те, що позивач звернувся до суду з метою, відмінною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також, при ухваленні рішення судом не було взято до уваги законне право банку відмовитися від встановлення/підтримання ділових відносин, відкриття клієнту рахунку та проведенні фінансової операції, а також відсутність у справі належних доказів нібито неправомірності відмови банком в укладенні договору банківського вкладу.

В судовому засіданні Погорєлов А.П., який діє в інтересах АТ «Укрбудінвестбанк», апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду пояснення щодо апеляційної скарги, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, з метою укладення договору банківського вкладу ОСОБА_1 звертався до АТ «Укрбудінвестбанк» із відповідними заявами від 06 серпня 2021 року та 10 серпня 2021 року.

Відповідно до листів АТ «Укрбудінвестбанк» № 472 від 06 серпня 2021 року та № 128 від 10 серпня 2021 року, ОСОБА_1 повідомлено про прийняття Банком рішення про відмову у встановленні ділових відносини (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин та закриття рахунку/рахунків позивача на підставі абз.2 п.1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та ст. 1075 ЦК України.

Посилаючись на неправомірність відмови в укладенні договору, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ним договору банківського вкладу на підставі заяв від 06 серпня 2021 року та 10 серпня 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнав неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ОСОБА_1 договору банківського вкладу на підставі заяв від 06 серпня 2021 року, 10 серпня 2021 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Укрбудінвестбанк» неправомірно відмовило позивачу в укладенні договору банківського вкладу, будь-яких доказів на спростування вказаної обставини суду надано не було.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, задоволення позовних вимог має бути спрямоване на захист або відновлення прав та інтересів позивача.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просив визнати неправомірною відмову АТ «Укрбудінвестбанк» в укладенні з ним договору банківського вкладу на підставі заяв від 06 серпня 2021 року та 10 серпня 2021 року.

Проте, задоволення таких вимог не має наслідком відновлення прав позивача ОСОБА_1 та не зобов`язує АТ «Укрбудінвестбанк» укласти з ним договір депозиту.

При цьому, поза увагою суду залишилося те, що із заявами про укладення договору банківського вкладу позивач звертався до АТ «Укрбудінвестбанк» 06 серпня 2021 року та 10 серпня 2021 року.

Разом з тим, з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише у серпні 2024 року, тобто, майже через три роки після звернення до банку із заявами про укладення з ним договору банківського вкладу.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність у позивача будь-яких договорів з АТ «Укрбудінвестбанк».

Крім того, 07 вересня 2023 року Правління Національного банку України ухвалило рішення віднести АТ «Укрбудінвестбанк» до категорії неплатоспроможних.05 жовтня 2023 року Правлінням Національного банку України було прийнято рішення №350-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Укрбудінвестбанк».

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 3 вказаної статті під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрбудінвестбанк» про визнання неправомірною відмову в укладенні договору банківського вкладу.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрбудінвестбанк» про визнання неправомірною відмову в укладенні договору банківського вкладу.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Драненка Ярослава Васильовича, подану в інтересах Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» про визнання неправомірною відмову в укладенні договору банківського вкладу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді