ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 638/17853/24

провадження № 22-ц/818/2016/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Аркатової К.В., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки усіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 1/6 частину всіх видів заробітку в якості сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням стану здоров`я відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано наявність у відповідача інвалідності 3 групи, він непрацевлаштований та потребує ще одне оперативне втручання у зв`язку з хворобою. При ухваленні оскаржуваного рішення помилково не було враховано докази, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, зокрема, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано, що відповідач є інвалідом третьої групи, у відповідності до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08 листопада 2024 року та на утриманні інших осіб не має. Враховано, що відповідачем визнано позовні вимоги в контексті сплати аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, що суперечать імперативним приписам положень статті 183 СК України. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі частини з усіх видів доходу, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 19 липня 2002 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 19 липня 2002 року серія НОМЕР_1 (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 12).

З довідки Житлового кооперативу «ЗВЕЗДНИЙ-11» вбачається, що власниця квартири ОСОБА_1 дійсно проживає постійно разом з донькою, ОСОБА_4 , 2009 року народження за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час. Чоловік ОСОБА_1 . ОСОБА_2 сумісно з родиною з грудня 2023 року по теперішній час не проживає (а.с. 22).

Як на підставу позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю. Відповідач проживає окремо, матеріально не забезпечує дитину. Усі питання матеріального забезпечення вирішуються виключно позивачем, відповідач у добровільній формі відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом третьої групи з 15 жовтня 2024 року за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією. Протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах (а.с. 50).

Даних про непрацездатність відповідача матеріали справи не містять.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частково визнаючи позовні вимоги, відповідач посилався на те, що є інвалідом 3 групи, непрацевлаштований та потребує ще одне оперативне втручання у зв`язку з хворобою, тому з урахуванням стану здоров`я та майнового стану, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів доходів.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки усіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач є чоловіком працездатного віку.

Даних про наявність на його утриманні інших осіб відповідач суду не надав.

Та обставина, що відповідач є інвалідом 3 групи не свідчить про неможливість працевлаштуватись, та не звільняє його від сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення потреб дитини.

Висновок суду про визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, відповідачем суду не надано.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина