Справа № 442/9179/21 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/111/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Гімназії № 17 Дрогобицької міської радиЛьвівської області на додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради (в подальшому «гімназія», «відповідач»), у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ по гімназії № 103-к від 05.11.2021 року та зобов`язати відповідача негайно допустити позивача до обов`язків вчителя фізичного виховання гімназії, а також стягнути з відповідача на користь позивача «незаконно не нараховану та невиплачену» заробітну плату (том 1, а.с. 1-8).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено (том 1, а.с. 204-206, 255-257).

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року вищезгадані рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання допустити до роботи були скасованими з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Було визнано незаконним та скасовано наказ від 05 листопада 2021 року № 103-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 , виданий директором Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради Львівської області.

Допущено ОСОБА_1 до роботи вчителем фізичного виховання Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради Львівської області.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради Львівської області про стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи було скасовано з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2, а.с. 53-61).

За підсумками нового розгляду справи рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року, було стягнуто з Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 05.11.2021 року № 103к в сумі 223 041грн. 00 коп. (том 2, а.с. 139-140; том 3, 88-93).

27 вересня 2024 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення: про стягнення з Гімназії № 17 на користь позивача 5 450 грн. судового збору та 22 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 3, а.с. 122-124).

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року вищезгадану заяву частково задоволено.

Стягнуто з Гімназії № 17 Дрогобицької міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 19 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 906 грн. 84 коп. судового збору.

В решті вимог заяви відмовлено (том 3, а.с. 130-132).

Додаткове рішення суду оскаржив відповідач Гімназія № 17.

Апелянт просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Гімназії № 17 на користь ОСОБА_1 1 906 грн. 84 коп. судового збору та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000 грн. «значно завищеними» (том 3, а.с. 151-153).

Апелянт (гімназія), будучи своєчасно (14.03.2025 року) належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи (том 3, а.с. 165-166), явку свого представника в судове засідання не забезпечила і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, апелянт стягнення з нього на користь позивача 1 906 грн. 84 коп. судового збору не оспорює, а тому додаткове рішення в цій частині не переглядається.

ЦПК України встановлено, що:

- витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137);

- судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 2 та 8 статті 141).

Як вбачається з вищенаведеного, стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до суду Договір про надання юридичних послуг від 31.01.2022 року з додатковими угодами до нього та Акти здачі-приймання наданих послуг, у яких наведено детальний опис робіт та наданих адвокатом послуг з надання правничої допомоги позивачу, ордер на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/702.

Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі, адвокат Пересоляк О.С. приймав особисту участь у цих судових засіданнях.

Клопотань до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не подавав, так само, як не подав до суду свого розрахунку витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, який би свідчив про неспівмірність цих витрат.

За вищенаведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків додаткового рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Гімназії № 17 Дрогобицької міської радиЛьвівської області залишити без задоволення, а додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.