Справа № 352/2521/24
Провадження № 2/352/105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним у зв`язку із його фіктивністю та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

23.09.2024 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 30.03.2024 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін дітей немає. Зазначає, що спільне життя у подружжя протягом останнього часу погіршувалось, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, причиною цього стало несумісність характерів сторін, виникнення непорозумінь. На даний момент подружжя спільне господарство не ведуть та проживають окремо, спроби примирення не призвели до позитивного результату, почуття любові та поваги між ними втрачено. Тому просить шлюб між ними розірвати, не надавати строк на примирення, після розірвання шлюбу залишити їй наявне прізвище, судові витрати покласти на відповідача.

18.10.2024 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним у зв`язку із його фіктивністю та стягнення моральної шкоди. Зазначив, що у травні 2022 року позивача за зустрічним позовом було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13.08.2022 року ОСОБА_3 познайомився з позивачем за первинним позовом, яка проходила службу в управлінні прикордонного загону, з якою у нього виникли дружні стосунки, що виражалося у зацікавленості зі сторони ОСОБА_4 до нього, симпатії, прихильному ставленні до себе. Відповідач за зустрічним позовом дізналась від ОСОБА_3 про те, що він одружений, має повнолітню доньку, брав участь у бойових діях, є інвалідом 3 групи, має фінансові заощадження в сумі 20000 - доларів США. Особливої уваги такої цікавості з боку ОСОБА_5 до нього він не надав. Зазначив, що фактично не проживав з ОСОБА_6 як до реєстрації шлюбу, так і після неї, однак мав із нею інтенсивні побачення з серпня 2022 року. В подальшому перевівся на службу у місто Харків, куди також була переведена ОСОБА_7 , однак у зв`язку із виконанням бойових завдань з відповідачкою за зустрічним позовом фактично не зустрічався та спільно не проживав, підтримував зв`язок телефоном. Вказує, що в ОСОБА_8 бачив свою майбутню дружину, висловлював свої почуття до неї, які, як йому здавалося на той час, ОСОБА_9 сприймала із взаємністю, навіть запропонувала придбати квартиру для їх майбутнього сімейного життя. Вони дійшли згоди щодо придбання житла, на яке позивач ОСОБА_3 запропонував додати свої кошти в якості спільного вкладу в їх майбутнє. Для цього сторони 18.07.2023 року приїхали до м. Івано-Франківська, де 27.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 здійснила купівлю квартири АДРЕСА_1 , в тому числі за кошти ОСОБА_3 в загальній кількості 600000 грн, з яких 320 000 грн він переказав на банківську картку ОСОБА_2 , а решту надав готівкою. В подальшому у серпні 2023 року ОСОБА_3 розірвав шлюб із своєю попередньою дружиною, так як мав намір створити сім`ю із ОСОБА_5 , однак після придбання квартири відповідачкою за зустрічним позовом стосунки між сторонами були напруженими, відчувалась холодність і байдужіть з її боку, тому у ОСОБА_3 з`явились підозри у меркантильності її намірів. Однак, 30.03.2024 року сторони уклали шлюб. Подружжя продовжувало працювати в ДПСУ, а тому фактично не проживали як чоловік та дружина. Надалі 14.05.2024 року позивача за зустрічним позовом було виключено зі списків особового складу та звільнено у резерв, він проживав в с. Радча, ОСОБА_2 - у Харкові. Згодом ОСОБА_2 перестала спілкуватися з чоловіком, оскільки він відмовив їй у наданні медичних документів, його побоювання щодо фіктивності шлюбу остаточно здійснилися, а в жовтні 2024 року він отримав позовну заяву про розірвання шлюбу. Зауважує, що характер поведінки ОСОБА_2 свідчить про відсутність у її діях реального наміру на створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, а лише для заволодіння коштами ОСОБА_3 та отримання підстави для звільнення з військової служби у зв`язку із інвалідністю чоловіка. А тому вважає даний шлюб фіктивним.

Окрім цього просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн, оскільки вважає, що ОСОБА_2 своїми протиправними діями завдала ОСОБА_3 душевних страждань.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_10 скористалася правом на подання відзиву на зустрічну позовну заяву, в якому вказала, про те, що проти зустрічної позовної заяви заперечує в повному обсязі. Зазначає, що приблизно у серпні 2022 року ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_3 . В ході їх спілкування у них виникли дружні відносини, які в подальшому переросли у кохання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 також є військвослужбовицею та познайомились з ОСОБА_3 під час несення служби, то побачення особисті були нечасті, у зв`язку зі специфікою несення служби обома. Між побаченнями сторони активно спілкувались телефоном, переписувались через месенджери та вважали себе фактично парою. 30 березня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали між собою шлюб.

Вказала, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 планувала ще до знайомства з ОСОБА_3 придбати собі житло подалі від зони бойових дій, тому вирішила придбати житло в м. Івано-Франківську, де проживав ОСОБА_3 , бо він вважав цей регіон безпечним і таким чином вони могли постійно бути один з одним. Зазначила, що посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 планувала використати ту обставину, що ОСОБА_3 є інвалідом війни для звільнення зі служби не відповідають дійсності, оскільки на той час не знала про це. Щодо тверджень ОСОБА_3 про те, що купівля квартира планувалась для начебто їх родини не відповідають дійсності, оскільки між правочином з купівлі квартири і укладенням між сторонами шлюбу пройшов майже рік. Щодо посилання ОСОБА_3 на те, що ним начебто було передано ОСОБА_2 грошові кошти для купівлі квартири, то представник відповідача за зустрічним позовом зазначає, що він дійсно переказував Вацеба О.А. на картку грошові кошти для того, щоб вона купила і передала йому валюту, яку ОСОБА_2 в подальшому передавала ОСОБА_3 . Вказала, що ОСОБА_3 після укладення шлюбу почав проживати у її квартирі, не сплачуючи ані комунальні послуги, ані забезпечуючи проведення подальшого ремонту. Весь час ОСОБА_2 не заперечувала проти проживання чоловіка в її власній квартирі, так як вони були подружжям і в подальшому планували разом мешкати у зазначеному житлі.

Зауважила, що ОСОБА_3 починаючи з травня 2024 року систематично при особистих зустрічах та телефонних розмовах, у приватних переписках принижує честь і гідність ОСОБА_2 , створює такі обставини, що ОСОБА_2 почуває себе приниженою, відчуває постійний тиск зі сторони ОСОБА_3 , образи у бік її родини та доньки. ОСОБА_3 постійно провокує сварки, виражається нецензурною лайкою і створює всі умови для того, щоб ОСОБА_2 відчувала моральні страждання перебуваючи у шлюбі з ним.

Вважає позовні вимоги щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн, нібито завданої останньому внаслідок укладення шлюбу, не можуть бути задоволені через їх недоведеність та абсурдність.

Стверджує, що доказів на підтвердження недійсності шлюбу укладеного між сторонами позивачем за зустрічним позовом суду не надано, тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, яка надійшла до суду 28.11.2024 року, представник позивача за зустрічним позовом вказав, що усі доводи та пояснення, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву представницею ОСОБА_2 , є суперечливими, оскільки матеріалами справи послідовно доказується, що шлюб між сторонами був нічим іншим, як спланованим позивачкою системним заволодінням нею грошових коштів відповідача. Окрім цього вважає доводи представника відповідача за зустрічним позовом, що ніби то отримані нею кошти від ОСОБА_3 , вона повернула йому у валюті, а не використала для купівлі квартири, надуманими. Зазначає, що стороною позивача за первинним позовом визнається обставина про її намір розірвати шлюб у травні 2024 року, тобто, після набуття чинності змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок яких, як вказує представниця ОСОБА_11 , вона уже не мала права на звільнення із військової служби з підстав інвалідності у одного із подружжя. Вважає розмір моральної шкоди повністю обґрунтований та просить зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач за первинним позовом в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, її представник адвокат Литвиненко А.С. до суду надіслала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в попередньому судовому засіданні був з його згоди допитаний в якості свідка.

Представник відповідача адвокат Жиляк М.Д. в судовому засіданні просив задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі. В судових дебатах зауважив, що його клієнт ОСОБА_3 був ошуканий стосовно відносин із позивачем за первісним позовом. Позивач бажав створити сім`ю, під час стосунків з ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_2 лише хотіла виманити кошти у ОСОБА_3 , вона пообіцяла, що поверне кошти, коли буде укладений між сторонами шлюб.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 25.09.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою судді від 22.10.2024 року постановлено зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним у зв`язку із його фіктивністю та стягнення моральної шкоди залишити без руху.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним у зв`язку із його фіктивністю та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 08.01.2025 року постановлено у задоволенні клопотання представник відповідача за первинним позовом про обов`язкову участь позивача за первісним позовом відмовити.

Ухвалою від 08.01.2025 року постановлено викликати для допиту у судовому засіданні в якості свідків у даній цивільній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

Ухвалою від 08.01.2025 року постановлено клопотання представника відповідача за первинним позовом про розгляд справи у закритому судовому засіданні задовольнити частково.

Ухвалою суду від 17.01.2025 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити судовий розгляд справи.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого повторно 06.09.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якого шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 розірвано 29.08.2023 року, про що складено відповідний актовий запис №142 (а.с.43).

В матеріалах справи міститься свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 30.03.2024 року першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про те, що сторони 30.03.2024 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №464 (а.с.5).

Як вбачається з Довідки військової частини № НОМЕР_3 від 06.11.2024 року №08/1703, штаб-сержант ОСОБА_2 з 27.12.2016 по теперішній час дійсно проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.103).

На підставі посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_14 має право на встановлені законодавством України пільги для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.104).

З копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №233313 вбачається, що ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності, з підстав, пов`язаних із захистом Батьківщини (а.с.44).

До матеріалів справи додані копії посвідчень ОСОБА_3 , пред`явник яких має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій та інвалідів війни, зокрема це посвідчення серії НОМЕР_5 , та серії НОМЕР_6 (а.с.45).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4546/24 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлений діагноз: розлад адаптації у вигляді порушення емоцій. (а.с.46).

На підставі наказу №370-ОС від 14.05.2024 року капітана ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_7 прикордонного загону від 18.04.2024 року №303-ОС (а.с.47).

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, №399697074 від 17.10.2024 року за ОСОБА_14 27.07.2023 року зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 44,4 кв.м. (а.с.48).

З виписки АТ «Приватбанк» по картковому рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_8 за період з 01.08.2022 року по 16.10.2025 року, вбачається здійснення переказів одержувачу ОСОБА_14 в розмірах, зокрема: 150050 грн, 125050 грн, в тому числі на картку НОМЕР_9

в сумі: 15000 грн, 30110 грн (а.с.51-55).

Відповідач ОСОБА_3 , який з його згоди він був допитаний в якості свідка, пояснив, що в серпні 2022 року познайомився з ОСОБА_9 , з якою спілкувався телефоном. Вона йому сподобалась. На той час він був у пригніченому стані після повернення із зони бойових дій. Він запропонував ОСОБА_9 відносини, з її боку заперечень не було, вона прагнула серйозних стосунків. В той же час він пообіцяв розлучитися з дружиною. Між сторонами були зустрічі за межами військової частини. Оксана цікавилась цивільним життям ОСОБА_3 такі відносини тривали до кінця жовтня, оскільки відповідачу за зустрічним позовом необхідно було повернутися до своєї частини у м. Харків. Пояснив, що вони домовились, що він буде писати рапорти для переведення його на службу у м. Харків. В грудні 2022 його відправили в Чернігівську частину, через що йому було прикро, оскільки він хотів бачитися з ОСОБА_2 . У зв`язку з цим продовжував писати рапорти на перевід, тому у травні 2023 року його було переведено в частину у м. Харків в бойовий підрозділ. Там побачив Оксану одну годину, спілкувався із нею в телефонному режимі. До самого міста Харкова його не відпускали зі служби, оскільки місце його служби було на кордоні. В липні 2023 року перебував у відпустці та з ОСОБА_2 приїхали до м. Івано-Франківська, для того щоб відповідач за зустрічним позовом купила квартиру. Для купівлі квартири ОСОБА_3 передав Оксані 15 000 доларів США, тому що їй не вистачало для купівлі житла. В цій же відпустці подав заяву про розлучення із попередньою дружиною. Після відпустки вибув у частину, спілкування між сторонами відбувалась по телефону. Згодом потрапив до госпіталю, думав, що ОСОБА_9 буде його відвідувати, зателефонував до неї, однак вона не приїхала. В день операції теж не змогла прийти, посилаючись на інші плани. В жовтні 2023 року його виписали з госпіталю та надали 30 днів для його реабілітації. Зазначив, що написав рапорт, але його не погодили і до грудня 2023 року заступив на бойові дії у м. Бахмут. В грудні 2023 року знов потрапив до шпиталю в смт. Барвінкове Харківської області. В кінці грудня його було відправлено на ВЛК в м. Київ, куди він їхав через м. Харків, де зустрівся з Оксаною. Ним було пройдено ВЛК, за результатами якої його було визнано обмежено придатним. Він повернувся до Харкова, однак ОСОБА_2 його зустріла холодно, через що виник конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_2 зазначила, що він їй був потрібен тільки через гроші для купівлі квартири і вона їх віддасть в разі, коли сторони одружаться і її буде звільнено зі служби з причин інвалідності чоловіка. 30.03.2024 року між сторонами було укладений шлюб. Зазначив, що приїхав у травні 2024 року додому, ОСОБА_2 написала, що знайшла гроші, однак в серпні приїхала у відпустку, але гроші не привезла.

Свідок ОСОБА_12 , яка є дочкою відповідача в судовому засіданні пояснила, що тато є військовослужбовцем, у липні-серпні 2023 року повідомив, що хоче залишити сім`ю, оскільки має іншу жінку. В сім`ї були збережені кошти в сумі 15 тис. доларів США, які батько забрав, коли пішов з сім`ї, пояснивши це тим, що необхідно придбати нерухомість для спільного життя з майбутньою дружиною. Пізніше дізналася, що вказану суму коштів ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 , яка купила за них квартиру. Відносини із новою дружиною у батька не склалися. Наразі з батьком у колишньої дружини та дочки стосунки налагоджуються, він просить прийняти його назад у сім`ю. Зазначила, що до вересня 2024 року батько з ними не проживав, а коли звільнився зі служби, то повернувся додому.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма-дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин першої-другої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу

Згідно з частинами першої-другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінка або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Тлумачення норм СК України свідчить, що в цьому Кодексі закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 41 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за первинним позовом з огляду на нижчевикладене.

Суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб.

Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.03.2024 року першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис №464, слід розірвати.

Водночас суд зазначає, що згідно ст. 113 СК України вказано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Здійснивши системний аналіз вищенаведеної норми суд дійшов висновку, що право на вибір прізвища є правом особи, яка його самостійно змінила, що реалізується на власний розсуд відповідною особою. При цьому зміна прізвища фізичної особи здійснюється на підставі її волевиявлення та виключно у порядку, що встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відповідними органами реєстрації актів цивільного стану. Одночасно слід роз`яснити, що відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України суд наділений повноваженнями зазначати про вибір прізвища у рішенні суду про розірвання шлюбу виключно у разі розгляду такої справи в порядку окремого провадження. При розгляді справи в позовному провадженні до компетенції суду вирішення даного питання не відноситься.

При вирішенні зустрічного позову, суд дійшов до висновку, що останній є необґрунтованим з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_3 просив визнати шлюб недійсним, оскільки на його думку, шлюб укладено ОСОБА_2 без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В той же час, надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, судом не встановлено підстав для визнання шлюбу недійсним у зв`язку з його фіктивністю. ОСОБА_3 не доведено, що при укладенні шлюбу ОСОБА_2 керувалася виключно бажанням отримати певні матеріальні права чи блага, на що позивач посилався в позовній заяві.

Так, на переконання суду, доводи ОСОБА_3 про те, що дії та бездіяльність позивача за первинним позовом свідчать про те, що метою укладення шлюбу було отримання коштів, не знайшли свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи встановлено, що він надавав позивачу грошові кошти ще до укладення шлюбу. Також, до укладення шлюбу нею була придбана квартира в м. Івано-Франківську, яка відповідно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, як на час надання більшої частини коштів так і на час придбання майна, ОСОБА_3 перебував у шлюбі із попередньою дружиною ОСОБА_13 .

Стосовно посилань позивача на укладення шлюбу ОСОБА_2 з метою подальшого звільнення з військової служби, так як ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, то суд зазначає, що дана обставина теж не доведена. Так, судом встановлено, що відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ за №233313 та посвідчення серії НОМЕР_10 від 19.06.2018, ОСОБА_3 з 19.06.2018 до 05.07.2023 року був інвалідом 3 групи. У виписці із медичної карти стаціонарного хворого за №4546/24 від 01.07.2024 року вказано, що ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи, однак не зазначено ні дати її призначення, ні документу, на підставі якого ця обставина встановлена. Крім того, у даній виписці зазначено, що позивач за зустрічним позовом комісований з 18.04.2024 року по наявності інвалідності 3 групи. Суд зазначає, що шлюб між сторонами був укладений 30.03.2024 року, суду не надано доказів наявності відповідної групи інвалідності у ОСОБА_3 на час реєстрації шлюбу між сторонами.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 звернувся з вимогами про визнання шлюбу недійсним тільки після прийняття судом позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, хоча згідно його показів наміру створювати сім`ю у нього не було, він зареєстрував шлюб, оскільки хотів повернути грошові кошти, надавши в обмін на це документи для оформлення звільнення ОСОБА_2 з військової служби, хоча в подальшому такі документи відмовився надати. В той же час, такі показання суперечать обставинам, викладеним у позовній заяві, та підставі позову - визнання шлюбу фіктивним, з підстав його укладення відповідачкою без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає, що так як судом під час розгляду даної справи не встановлено незаконних дій ОСОБА_2 в частині укладення фіктивного шлюбу, з підстав зазначених у позовній заяві, то така вимога до задоволення не підлягає.

З огляду на зазначене, первинний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із вищевикладеним суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1211,20 грн за подання первинної позовної заяви.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила судові витрати покласти на відповідача, у відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача вказала, що позивач очікує понести 12000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору №16/09/24 від 16.09.2024 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:

договір про надання правової допомоги №16/09/24 від 16.09.2024 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Литвиненко Анною Сергіївною (а.с.7-9);

ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1168063 на підставі договору про надання правничої допомоги №16/09/24 від 16.09.2024 року (а.с.11);

додаткова угода №1 від 14.11.2024 року до договору про надання правової допомоги №16/09/24 від 16.09.2024 року, укладеного ОСОБА_2 та адвокатом Литвиненко Анною Сергіївною, згідно якої сторони домовились про вартість послуг (гонорар) адвоката, який складає 12 000 грн та затвердили попередній розрахунок витрат за надання правової допомоги (а.с.100);

акт надання послуг з правової допомоги № №16/09/24 від 16.09.2024 року , на підставі якого встановлено виконання наступної роботи адвокатом, а саме: з підготовки та подання позовної заяви про розірвання шлюбу між сторонами, проведення підготовчих дій до подання відзиву на зустрічну позовну заяву, консультації клієнта, вивчення судової практики зі спірного питання, визначення правової позиції, підготовка та подання відзиву на зустрічну позовну заяву та подання відзиву до суду та сторонам по справі за зустрічною позовною заявою (а.с.101);

довідку про розмір коштів, що отримані адвокатом в якості гонорару від 14.11.2024 року, відповідно до якої підтверджено, що адкокатом Литвиненко А.С. отримано 12 000 грн в якості гонорару за надання правової допомоги Вацебі О.А., згідно договору №16/09/24 від 16.09.2024 року про надання правничої допомоги, із зазначенням, що вищезазначена сума в повному обсязі перерахована адвокату готівкою (а.с.102).

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1ст. 137 ЦПК Українизазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судовихвитрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката ,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 12 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.03.2024 року першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис №464, розірвати.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним у зв`язку із його фіктивністю та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. та 3000 (три тисячі) грн витрат на правничу допомогу.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу РАЦС для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач за первинним позовом: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_11 ;

представник позивача за первинним позовом: ОСОБА_10 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 ;

відповідач за первинним позовом: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , РНКОПП: НОМЕР_13 ;

представник відповідача за первинним позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_14 .

Рішення складене в повному обсязі 03.04.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.