ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2173/25 Справа № 205/9665/23 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва В.О.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №201/689/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з сином (онуком), за апеляційною скаргою адвоката Зарвій Руслана Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Мовчан Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з сином (онуком).

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують, що 17 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, за час перебування у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 .

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 31 березня 2015 року вказаний шлюб було розірвано і малолітній син залишився проживати із матір`ю. Батько дитини ОСОБА_2 після розірвання шлюбу та по теперішній час сплачує аліменти. У зв`язку з систематичним перешкоджанням матір`ю дитини у спілкуванні з батьком, останній був змушений звернутися до адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради щодо визначення порядку участі у вихованні дитини. У зв`язку з чим відповідним розпорядженням голови адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради було визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином: два дні на тиждень за місцем мешкання дитини за попередньою домовленістю з матір`ю. Зобов`язано також матір не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з малолітнім сином в онлайн режимі та засобами телефонного зв`язку. Однак, відповідачка ОСОБА_3 не виконує по теперішній час зазначене розпорядження. Таким чином, через дії відповідача ОСОБА_3 по перешкоджанню в спілкуванні з сином, порушуються батьківські права ОСОБА_2 , на участь у вихованні дитини та права дитини на спілкування з батьком. Так само, неможливим є спілкування іншого позивача - бабусі ОСОБА_1 з онуком через перешкоджання відповідачем такому спілкуванню.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду та просити суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_1 у спілкуванні та побаченнях з сином (онуком) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином (онуком): необмежене право особистого спілкування в онлайн режимі та засобами телефонного зв`язку; шляхом побачень з дитиною в суботу та неділю з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. за місцем проживання дитини; шляхом побачень з дитиною в інші дні тижня, з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, шляхом побачень з дитиною в будь-який день (дні) тижня, у разі перебування батька ОСОБА_2 у відпустці військовослужбовця; шляхом побачень з дитиною у державні святкові дні з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.; шляхом побачень з дитиною на день його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року, на час літніх канікул для відпочинку за місцем проживання батька ОСОБА_2 або бабусі ОСОБА_1 , без присутності матері.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2024 року у задоволені позовних вимог бабусі ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: два дні на тиждень за місцем мешкання дитини за попередньою домовленістю із матір`ю та попередньою згодою дитини.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Зарвій Р.Л. подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду в частині відмолених позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та побаченнях з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і повністю задовольнити запропонований ним порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином, а також вирішити питання зі сплати судового збору.

В обґрунтування скарги зазначає, що встановлення способу спілкування ОСОБА_2 з сином виключно за домовленістю з ОСОБА_3 , фактично унеможливить таке спілкування через ігнорування останньої спроб ОСОБА_2 домовитись про зустріч з сином, систематичне невиконання ОСОБА_3 розпорядження голови адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради №11-р від 25 січня 2023 року.

Окрім цього, через перебування у зоні бойових дій з 12 липня 2022 року ОСОБА_2 був позбавлений можливості прибувати особисто для спілкування з сином, єдиною можливістю спілкуватися з сином є засоби телефонного зв`язку, проте ОСОБА_3 своїми діями перешкоджала в спілкуванні з сином, чим порушувала батьківські права ОСОБА_2 .

Вважає, що суд першої інстанції не врахував кращих інтересів дитини, значення яке має спілкування з батьком для гармонійного психоемоційного розвитку дитини, оскільки визначивши спілкування ОСОБА_2 з дитиною лише за попередньою домовленістю з ОСОБА_3 , фактично унеможливив цим виконання рішення суду та налагодження спілкування ОСОБА_2 з сином, через дії відповідача щодо блокування номерів телефонів батька, дитина була позбавлена повноцінної батьківської уваги та турботи.

Не було враховано того факту, що через малолітній вік дитини, вона схильна озвучувати точку зору, яка є проекцією емоційного ставлення авторитетної для дитини особи його матері.

При ухваленні рішення судом не була врахована думка органу опіки та піклування (висновок відсутній), не було встановлено бажання самої дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю. Запропонований Органом опіки та піклування графік не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо сина, але за попередньою домовленістю із матір`ю та попередньою згодою дитини.

Визначаючи саме такий спосіб врахувавши те, що між дитиною і батьком немає психологічного зв`язку. Адже, дитина, з огляду на її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача як батька. А тому, зустрічі батька з дитиною доцільно проводити у присутності матері за місцем мешкання дитини за попередньою домовленістю з матір`ю.

Представником відповідач ОСОБА_3 - адвокатом Усенко А.О. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Зарвій Р.Л. залишити без задоволення, рішення суду від 09 вересня 2024 року - залишити без змін. Вважає вимоги апеляційної скарги незаконними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. А рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим.

Зазначила, що визначаючи спосіб спілкування позивача зі спільною дитиною за домовленістю з матір`ю, суд першої інстанції врахував в першу чергу інтереси самої дитини, оскільки, як було встановлено під час судового розгляду, між дитиною і батьком немає психологічного зв`язку, дитина не сприймає позивача як батька.

Вважає, що судом встановлені всі необхідні обставини, що мають значення для справи, а запропонований в апеляційній скарзі ОСОБА_2 графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не можливо назвати таким, що відповідає найкращим інтересам малолітньої дитини, оскільки він не сприятиме дотриманню звичних для дитини умов щодо організації, розпорядку повсякденного життя і навчального процесу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили суд відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду оскаржується лише позивачем ОСОБА_2 в частині вимог, у задоволені яких судом відмовлено. Рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 , відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2012 року по 31 березня 2015 року. Під час спільного сумісного подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10 липня 2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами визнано та не оспорювалась та обставина, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю.

На підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року з батька дитини ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини, щомісячно, з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з 11 грудня 2013 року, на користь матері ОСОБА_3 .

З довідки-розрахунку Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року вбачається, що згідно з виконавчим листом по справі №214/9696/13-ц ОСОБА_2 нараховувались аліменти: за листопад 2021 року в розмірі 732 грн. 60 коп., у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року в розмірі 3 858 грн. 25 коп., у період з травня 2022 року по серпень 2022 року в розмірі 3 910 грн. 00 коп. У цей період боржником аліменти не сплачувались. У вересні 2022 року боржником сплачено заборгованість у розмірі 39 731 грн. 00 коп.

Згідно довідки-розрахунку Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року за №175684/7 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів згідно рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, станом на 01 грудня 2023 року відсутня.

Судом також встановлено, що розпорядженням голови адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради за №11-Р від 25 січня 2023 року вирішено визначити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином: два дні на тиждень за місцем мешкання дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, та зобов`язати матір ОСОБА_3 , не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з малолітнім сином в онлайн режимі та засобами телефонного зв`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Управління служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради щодо забезпечення виконання розпорядження № 11-Р та надання можливості спілкуватись з сином.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 11 вересня 2023 року спеціалістами Управління служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради було здійснено вихід в сім`ю дитини за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Акт про вихід в сім`ю дитини, яким було зафіксовано факт не виконання розпорядження голови адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради №11-Р від 25 січня 2023 року та перешкоджання спілкування батька з дитиною.

Судом також встановлено, що як мати так і батько дитини на момент виникнення даного сімейного спору мають позитивні характеристики щодо своїх особистих якостей.

Зокрема, згідно службової характеристики командира взводу матеріального забезпечення батальйону логістики військової частини № НОМЕР_2 від 24 травня 2023 року солдат ОСОБА_2 має добру професійну підготовку, якої достатньо для виконання посадових обов`язків, характер сангвіністичний, не проявляє схильність до різких, грубих вчинків, на критику реагує вірно, сприймає як керівництво для подальших дій, виявляє повагу до командирів та начальників, старших за військовим званням.

Також, згідно характеристики ТОВ «Дентал Клінік Дніпро» на лікаря-офтальмолога дитячого ОСОБА_3 від 17 жовтня 2023 року, остання працює в ТОВ «Дентал Клінік Дніпро» з 01 серпня 2023 року по теперішній час. За минулий час зарекомендувала себе з позитивної сторони. При виконанні завдань проявляє чіткість, ініціативу, старанність, вміє самостійно організувати свою роботу. В ургентних ситуаціях зберігає виняткову холоднокровність і здатність до швидкому прийняттю вірних рішень.

Судом також встановлено, що між сторонами по цій справі існують стійкі неприязні стосунки, які безпосередньо оказують вплив на психоемоційний стан дитини.

Так, згідно психологічного висновку спеціаліста-психолога від 27 грудня 2023 року, для забезпечення найліпших інтересів малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з психологічної точки зору рекомендовано: 1) на час довгострокової психотерапевтичної роботи спеціаліста з дитиною, повністю обмежити спілкування хлопчинка з родичами, які порушують його психоемоційний стан; 2) бабусі ОСОБА_5 , зрозуміти дитину та змінити свою поведінку, звернутися до спеціаліста психолога за допомогою, для того щоб виробити м`яку не травмуючи стратегію поведінки, для налагодження відносин з онуком; 3) матері дитини спостерігати за станом хлопчика, реагувати на потреби дитини, ставити сину відкриті запитання, стежити за емоційною реакцією та рівнем його активності.

При цьому судом також встановлено, що безпосередньо сама дитина має позитивні характеристики щодо своїх особистих якостей.

Також, згідно характеристики Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №32 Криворізької міської ради від 26 жовтня 2023 року, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній відвідував КЗДО №32 КМР з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2017 року, завжди мав охайний та доглянутий вигляд, він був спокійний, врівноваженим, добрим, акуратним, в незнайомій обстановці не проявляв боязкість та нерішучість, переважав добрий грайливий настрій.

Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Навчально - виховний комплекс №59» ДМР від 29 вересня 2023 року, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній відвідував КЗО НВК №59 КМР з 2017 року, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень.

Згідно характеристики Комунального закладу «Дитячо-юнацька спортивна шкода з дзюдо» ДОР від 18 грудня 2023 року, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній є вихованцем з березня 2023 року, за цей час зарекомендував себе як врівноважена, спокійна та вихована дитина.

Відповідно до довідки №23/10/23 від 23 жовтня 2023 року ТОВ «Маленьке диво» в період з 2017 року по 2019 року ОСОБА_4 відвідував сімейний центр «Маленьке диво» на курсі підготовка до школи, проходив індивідуальні зайняття, старанно виконував всі завдання, проявляв зацікавленість до навчання, відкритий, добрий, стриманий, з адекватною самооцінкою, неконфліктний, відкритий до комунікації з дітьми.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з порушенням права позивача щодо спілкування та участі у вихованні дитини та наявності спору між сторонами з цього приводу, на підставі ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, суд визначив графік систематичних побачень, з урахуванням інтересів дитини та з урахуванням того, що на даний час дитина проживає з матір`ю.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.2, 8 та ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про охорону дитинства»кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Стаття 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч.1 ст.159 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.2 ст.159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

У постанові від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21) Верховний Суд дійшов висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року §54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76).

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд зобов`язаний виходити, передусім, з найкращих інтересів дитини, визначення яких здійснюється на підставі оцінки обставин кожної справи.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №461/138/18, провадження №61-132св22.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після припинення шлюбних стосунків малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати разом з матір`ю.

Між сторонами виник спір через недосягнення згоди щодо часу та способів спілкування позивача з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане частково обумовлено об`єктивними обставинами такими, як втрата сімейних стосунків сторін, їх окремим проживанням.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Управління служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради щодо забезпечення виконання розпорядження №11-Р та надання можливості спілкуватись з сином.

Встановивши, що сторони в добровільному порядку не змогли досягти згоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов в цілому до правильного висновку, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам і частково задовольнив позов.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

На переконання колегії суддів, визначений судом порядок та час спілкування батька з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та в достатній мірі сприяє налагодженню довірливих відносин батька із сином.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, судом вірно зазначено про можливість батьків в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні сина, в тому числі місць та часу побачень, з урахуванням в першу чергу інтересів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналізуючи питання обсягу досліджених судом доводів сторін, наданої судом оцінки доказів, вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах наданих йому процесуальним законом повноважень та заявлених позовних вимог, належно і в повній мірі дослідив зібрані у справі докази, повно і всебічно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, урахував найкращі інтереси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ситуації яка склалась на час розгляду справи судом, та правильно застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по суті справи, вони були предметом дослідження судом першої інстанції та їм надана вірна правова оцінка. Вказані доводи зводяться до незгоди з рішенням та не тягнуть скасування чи зміну рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок, або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами чи невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: А.В. Гапонов

Г.В. Новікова

Повна постанова складена 02.04.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв