Справа№938/1017/24
Провадження № 2/938/36/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Чекан Н.М.

з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року станом на 24.04.2024 року в розмірі 134800 гривень, яка складається з 20000 гривень - заборгованість за кредитом, 114800 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 08.07.2023 року по 24.04.2024 року (включно).

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.07.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») (далі - Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Відповідач/Позичальник) укладеного договір № 3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора (далі по тексту - ІТС) та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір, який підписав 08.07.2023 року о 09.43.38 годин шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором НОМЕР_6, надісланий на номер телефону, що наданий ним. Кредитні кошти перераховані відповідачу 08.07.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, що відображено в розрахунку заборгованості, наданому первісним кредитором. Надалі між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» укладено договір факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс». Враховуючи вищевказане, заборгованість за кредитним договором №3803094 станом на 24.04.2024 року становить 134800 гривень, яка складається з 20000 гривень - заборгованість за кредитом; 114800 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 08.07.2023 року по 24.04.2024 року (включно). Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за кредитним договором здійснюється за період строку дії кредитного договору, штрафні санкції не нараховані та не стягуються.

Ухвалою суду від 05.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін; витребувано від з АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію з приводу того, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту N НОМЕР_1 ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти N НОМЕР_1 за період з 08.07.2023 року по 13.07.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою N НОМЕР_1 в період з 08.07.2023 року по 13.07.2023 року.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року повторно витребувано від з АТ «КБ «ПриватБанк» вищезазначену інформацію.

Від АТ «КБ «ПриватБанк» до суду поступила витребувана інформація (а.с.77-83).

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача до суду поступило клопотання про проведення судового засідання без його участі.

Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду додаткові пояснення (а.с. 127-131), в яких просив розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, а також вказав, що позивачем не надано доказів укладення між відповідачем та первинним кредитором договору про підписання кредитором договору шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання. Також, позивачем не надано доказів, що первинний кредитор направив відповідачу примірник договору з накладеним на нього кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованою електронною печаткою кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця. Як наслідок, позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами факт укладення договору № 3803094 від 08.07.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 , а неукладений договір не має правових наслідків. Також , позивачем не доведено, що відповідач отримала кошти в розмірі 20 000 гривень від первинного кредитора 08.07.2023 року на виконання умов кредитного договору. Виписка з банківського рахунку від 10.10.2025 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду, не підтверджує вказану обставину, оскільки не містить інформації про те, що відповідач отримала кошти від первинного кредитора, а також, що такі кошти надані на умовах кредитного договору. Разом з тим, якщо суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийде до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення відповідачем договору про надання споживчого кредиту від 08.07.2023 року і отримання коштів від первинного кредитора в рамках такого договору, вважає, що в такому випадку будуть підстави для застосування судом висновку Конституційного суду щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 , в якому зазначено, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, а також застосування Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, у пункті 19 якої зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Позивач намагається стягнути з відповідача кошти, які майже в сім разів перевищують суму кредиту. Такі умови договору покладають надмірний тягар на споживача і не могли бути схвалені споживачем, якби споживач розумів їх. Окрім того, позивач додатково просить стягнути з відповідача 5 000 гривень витрат на правову допомогу. Поведінка позивача свідчить про бажання отримати надмірну вигоду за рахунок споживача, використовуючи становище сильнішої сторони. Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Просив суд врахувати таку позицію сторони відповідача під час розгляду справи.

Від представника позивача до суду поступила пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України (а.с. 133-139), в якому він зазначив, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора (далі по тексту - ІТС). Кредитний договір підписаний позивачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та підписав кредитний договір 08.07.2023 року о 09.43.38 годин шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором НОМЕР_6, надісланий на номер телефону, що наданий ним. Кредитні кошти перераховані відповідачу 08.07.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк». Сума кредиту по укладеному кредитному договору, перераховується на платіжну карту позивача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті № НОМЕР_1 відома тільки позивачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме позивач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону позивача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Щодо застосування денної процентної ставки в розмірі 1% представник позивача заперечив, оскільки, строк дії кредитного договору не продовжувався (додаткові договори щодо продовження строку дії не укладались), то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 02.04.2025 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання - 07.04.2025 року і на виконання вимог ч. 4ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 08.07.2023 року уклали договір №3803094 (а.с. 9-18) про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання товариством електронним підписом, що створений накладенням на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки, а також шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А049 08.07.2023 року о 09.43.38 годин.

У п 9.3 цього договору зазначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір припиняється в день повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання

Відповідно до п. 9.7.1 договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами), в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На підписаний сторонами договір уповноваженим працівником товариства накладається кваліфікована електронна печатка товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У п.10 договору вказано реквізити та підписи сторін.

Крім того, у п. 9.11 договору передбачено, що сторони домовились, що примірник цього договору вважається отриманим клієнтом, якщо товариство його направило на електронну адресу, вказану клієнтом в особистому кабінеті/договорі та/або безпосередньо в особистий кабінет. У випадку відправлення договору в особистий кабінет, клієнт приймає та підтверджує, що дані особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення договору та які дають можливість клієнту переглядати укладений договір, завантажити його на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати у формі, що унеможливлює зміну його змісту. В цьому випадку датою відправлення договору вважається дата, з якої клієнту в особистому кабінеті стає доступним текст укладеного договору. Примірник договору, а також додатки до нього надсилаються клієнту одразу після його підписання, але до початку надання кредиту.

Представник відповідача не визнав факт укладення договору між відповідачем та первісним кредитором, посилаючись на те, що первісним кредитором не надано доказів укладення договору шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання та доказів, що первинний кредитор направив відповідачу примірник договору з накладеними на нього кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованою електронною печаткою кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця.

Однак, із таким твердженням представника відповідача не можливо погодитися, оскільки договір №3803094 від 08.07.2023 року між первісним кредитором та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді з використанням товариством електронного підпису, що створений накладенням на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки, а також за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем, який був надісланий кредитором на номер телефону, зазначений при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами, а порядок направлення відповідачу примірника договору погоджено сторонами під час укладення договору у п.9.11.

При цьому суд, звертає увагу, що відповідач має доступ до свого рахунку і не був позбавлений можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату або докази на підтвердження відсутності у неї відкритого у АТ КБ «Приват Банк» рахунку, спростування належності їй картки № НОМЕР_3 .

Таким чином, на переконання суду відсутні підстави для визнання неукладеним 08.07.2023 року договору № 3803094 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Як вбачається з умов вищезазначеного договору, товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором,тип кредиту - кредит, сума кредиту (загальний розмір) 20 000 гривень (п.1.2), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3); тип процентної ставки - фіксована, яка нараховуєьться на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.1.4.1); знижена процентна ставка становить 1,10% в день та застосовується якщо клієнт до 07.08.2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором (п.1.4.2).

Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30341,06% (п.1.5.1) за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної сьавки 14 750,90% (п.1.5.2).

Згідно із п.2.1 договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_3 .

Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3803094 від 08.07.2023 року - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (а.с.18 зворот), в якій вказано загальна вартість кредиту - 158 600 гривень, з яких 20 000 гривень - тіло кредиту, 138 600 гривень - проценти за користування кредитом. Якщо клієнтом не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки , розмір процентів буде перераховано за стандартною процентною ставкою , у зв`язку з чим перший платіж збільшиться та складе 12 000 гривень, а загальна сума розмірів платежів буде мати значення: 164 000 гривень, з яких 144 000 гривень - проценти.

Із паспорта споживчого кредиту підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с. 19-21) вбачається загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою у розмірі 158 000 гривень, за стандартною процентною ставкою 164 000 гривень.

Відповідно до довідки від 26.04.2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сервісу онлайн платежів iPay.ua (а.с. 22), 08.07.2023 року о 09.45.20 годин перераховано кошти в сумі 20 000 гривень, маска карти НОМЕР_1 .

Як вбачається інформації АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_4 , фінансовий номер телефону НОМЕР_5 ; із виписки по особовому рахунку вбачається, що на платіжну карту 08.07.2023 року зараховано суму коштів у розмірі 20 000 гривень (а.с. 77-83).

Таким чином, позивачем доведено факт укладення 08.07.2023 року договору №3803094 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , а також факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 20 000 гривень на її карту № НОМЕР_4 .

Відповідно до розрахунку заборгованості до договору №3803094 від 08.07.2023 року (а.с. 23-28), станом на 24.04.2024 року заборгованість за період з 08.07.2023 року до 24.04.2024 року не погашена та становить 134 800 гривень, з яких 20 000 гривень - тіло кредиту та 114 800 гривень - проценти.

Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

24.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» (Новий кредитор), укладено договір відступлення права вимоги № 24/04/24, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» (а.с. 41-45).

Як вбачається з копії платіжної інструкції № 783 про оплату за договором відступлення права вимоги № 24/04/24 від 24.04.2024 року, ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» перераховано ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за договором про відступлення права вимоги № 24/04/24 від 24.04.2024 року (а.с.48).

Згідно з відомостями витягу з Реєстру боржників від 24.04.2024 року до договору відступлення права вимоги N 24/04/24 від 24.04.2024 року (а.с. 48 зворот), відбувся перехід права вимоги за кредитним договором №3803094 від 08.07.2023 року в розмірі 134 800 гривень, з яких 20 000 гривень - тіло кредиту, 114 800 гривень - відсотки за користування кредитом.

Представник відповідача просив суд врахувати його позицію щодо розрахування відсотків відповідно до п.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказане твердження представника відповідача не заслуговує на увагу, оскільки Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», внесено зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

У п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено, що дія п. 5 ст. 8 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір було укладено 08.07.2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка за цим договором не може розраховуватися у розмірі 1%, оскільки така норма не діяла на час укладення цього договору.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені та не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Згідно умов договору № 3803094 від 08.07.2023 року реальна річна процентна - стандартна ставка за весь строк кредиту складає 30341,06% (п.1.5.1); стандартна процентна ставка з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 14 750, 90% (п.1.5.2).

Наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 114800 гривень не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 20 000 грн за договором №3803094 від 07.08.2023 та суперечать принципам розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд приходить до висновку про зменшення їх розміру в сумі 57400 гривень.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором №3803094 від 08.07.2023 року складає 77400 гривень, з яких 20 000 гривень - тіло кредиту та 57400 гривень - проценти.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення витрат у розмірі 2 422,40 гривень за сплату судового збору.

Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку зі частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1390,9 гривень (77400*2 422,40 /134800).

Окрім цього, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Стороною відповідача також заявлено клопотання про надання доказів щодо понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень буде надано у строки, встановлені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Оскільки суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову, то витрати на правову допомогу позивача та відповідача залишити за кожним із них.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - фінанс» заборгованість (станом на 24.04.2024 року) за договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року в розмірі 77400 (сімдесят сім тисяч чотириста) гривень, яка складається з 20 000 (двадцяти тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту, 57400 (п`ятдесят сім тисяч чотириста) гривень - заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - фінанс» 1390 (одна тисяча триста дев`яносто) гривень 90 копійок судового збору.

Витрати на професійну правничу допомогу позивача та відповідача залишити за кожним із них.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Найменування або ім`я учасників справи, їх місце знаходження або місце проживання:

товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - фінанс» - , адреса місця знаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, місто Київ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЧЕКАН