Провадження № 2/496/908/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю: секретаря - Рогачко О.С.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Сергієнко С.В.,

представника відповідачів - адвоката Осьмініна С.Д. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву позивача про відвід судді,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М. знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану міста Одеси про визнання батьківства.

08.04.2025 року до канцелярії суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі Буран В.М., яка мотивована тим, що позивач вважає, що суддя безпідставно затягує розгляд справи, призначає на максимально можливий інтервал. Таким чином порушуючи принцип розумних строків. Порушує права дитини. А саме відповідно ст. 8, 9 Конвенції ООН, дитина має право знати своїх батьків. Суддя ігнорував порушення під час усиновлення дитини, яке відбувалось без відома біологічного батька та з використанням тиску на дитину. Суддя ігнорував той факт, що новий чоловік матері дитини, не є біологічним батьком дитини і він попереджений, що не може перешкоджати встановленню батьківства позивача відносно дитини. Порушив принцип змагальності, а саме розглянув клопотання про зупинення провадження, яке не було надіслано йому та його адвокату, при цьому, клопотання про зупинення провадження містило копію довідки про службу відповідача, а не оригіналу. Суддя проігнорував той факт, що відповідачка визнала, що біологічним батьком дитини є позивач. Справа призупинялась, хоча позивач заперечував проти зупинення провадження. Ухвала суду від 16.01.2025 року про зупинення провадження у справі була скасована постановою Одеського апеляційного суду.

У судовому засіданні, позивач підтримав подану ним заяву про відвід, також вважає, що суддя має заінтересованість по справі. Пояснити а чому є заінтересованість судді, не зміг пояснити. Представник позивача - адвокат Сергієнко С.В. підтримав свого клієнта.

Представник відповідачів - адвокат Осьмінін С.Д. заперечував проти задоволення заяви про відвід, оскільки вважає, що справа розглядається у строки, що об`єктивно є можливими при такому навантаженні на суд.

Дослідивши заяву про відвід, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Заява позивача про відвід судді надійшла до суду у день судового засідання, призначеного на 08.04.2025 р., а отже не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу

На підставі ч.ч. 1-3 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оцінюючи доводи заявника, викладені в заяві про відвід, суд приходить до висновку, що позивач, як на підставу відводу судді, визначає: заінтересованість у результаті розгляду справи; та визначає інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, що відповідача п. 3 та 4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Однак, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про відвід судді, з наступних підстав.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

З положень ч. 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» вбачається, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Частина 7 п. 1 ст. 56 цього Закону передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Вважаю, що позивач жодним чином не підтвердив факту порушення судом строків розгляду справи, а будь-яких інших дій з боку суді, що призвели до затягування строків.

Так, справа надійшла до суду за підсудністю з Приморського районного суду м. Одеси. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу, 15.02.2023 року розподілена на суддю Буран В.М. та передано не пізніше наступного дня. Ухвалою суду від 21.02.2023 року, суддя виявивши ряд недоліків позовної заяви, постановив про залишення позову без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 15.03.2023 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження з урахуванням навантаження на склад суду, що пов`язано з обмеженою кількістю суддів, які здійснюють правосуддя у Біляївському районному судді Одеської області, а також впровадження воєнного стану.

Вивчивши матеріалами справи, суд встановив, що кожне судове засідання було відкладено з урахуванням вирішення процесуальних питань, таких як уточнення позовної заяви, надання доказів у справі, залучення відповідача, виклик відповідача. Безпідставного перенесення слухання справи, з неповажних підстав не було.

Крім того, судові засідання признаються з урахуванням, що від штатної кількості - 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 7, веденням воєнного стану, відсутності поштової продукції, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, таким чином показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, та суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання про призначення справи до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Позивач не обґрунтував, яким чином затягування строків справи, порушує права дитини, яка має право знати своїх батьків. Предметом позову є визнання за позивачем батьківства відносно дитини, яка ні є стороною у справі, мешкає з матір`ю. За змістом позовної заяви та наданих позивачем показань, дитина знає позивача, який піклувався про неї до певного періоду часу. Крім того, судом не було встановлено будь-яких заборон щодо спілкування його з дитино.

Щодо ігнорування судом, що матір дитини у судовому засіданні нібито визнала його батьківство, слід зазначити, що з приводу батьківства існує спір, відповідач - ОСОБА_3 вважає себе батьком дитини, є батьком відповідно до відомостей РАЦС, отже висновок щодо батьківства суд має робити за наслідками розгляду такої категорії справ після отримання генетичної експертизи.

Безпідставні посилання заявника на те, що суд проігнорував, що суддя ігнорував порушення під час усиновлення дитини, яке відбувалось без відома біологічного батька та з використанням тиску на дитину.

Відомостей про такі порушення, про тиск на дитину, позивач суду не надав.

Скасування ухвали суду про зупинення провадження апеляційним судом, як підставу для відводу, суд відхиляє, оскільки такий факт відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

Згідно п. п. 49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.

При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі чи навпаки.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, прийнятої на Першій світовій конференції по незалежності правосуддя 1983 року, судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин. У процесі прийняття рішень, судді є незалежними від своїх колег по суду та вищих посадових осіб. Жодна ієрархічна структура суддівства і жодна різниця у ранзі чи класі суддів ніяким чином не можуть ставати на перешкоді праву судді на вільне винесення вироку.

Пункт 8 цієї декларації зобов`язує суддів завжди діяти таким чином, щоб зберігати гідність своєї посаді і безсторонність та незалежність судової системи.

Від так, всі доводи, які наводить заявник як на підставу сумніву в неупередженості та об`єктивності судді, не підтвердженні відповідними доказами та не є обґрунтованими, та фактично базуються на суб`єктивній оцінці заявника процесуальних дій та рішень судді, які на думку позивача є неупередженими. Крім іншого, заява позивача містить протиріччя, оскільки позивач зазначає про порушення його права на захист, так як в останньому судовому засіданні приймали участь лише він та його представник, а сторони відповідача у суді не було. Таким чином, яким чином відбулось порушення прав позивача, останній не вказав.

Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Всі обставини на підставі яких може бути заявлено відвід визначено ст.ст. 36, 37 ЦПК України, та незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України, будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та упередженості судді, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 258, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача - ОСОБА_1 про відвід судді Буран В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану міста Одеси про визнання батьківства - відмовити.

Заяву позивача - ОСОБА_1 про відвід судді Буран В.М. передати до канцелярії Біляївського районного суду Одеської області для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде розглядати заяву про відвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 09.04.2025р.

Суддя В.М. Буран