Справа № 354/239/25
Провадження № 22-ц/4808/508/25
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , на

ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2025 року, постановлену судом у складі судді Остап`юк М.В.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання права користування земельною ділянкою за договором суперфіцію, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

В лютому 2025 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання права користування земельною ділянкою за договором суперфіцію, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, просила суд витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Лук 2013», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Лук 2013», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :22:002:0475 цільове призначення для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площею 0,0968 га; визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати право користування за договором суперфіцію від 27.12.2011 року в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площею 0,0968 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12 липня 1980 року з ОСОБА_6 позивачка перебувала у шлюбі.

27 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір суперфіцію, посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального окрегу Могилевич Л.В., відповідно до якого ОСОБА_3 надав, а ОСОБА_6 придбав у дострокове безоплатне спільне користування земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0968 га кадастровий номер :22:002:0475 для здійснення будівництва об`єкта нерухомості.

З 2010 року ОСОБА_3 вчиняв дії з шахрайського заволодіння майном ОСОБА_6 . Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.03.2019 року по справі №354/369/16-к визнаний виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначено покарння 5 років позбавлення волі.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2014 року у справі №354/802/13-ц визнано недісним та скасовано п.2 рішення виконавчого комітету Полянської селищної ради №167-22-2012 р від 23.08.2012 року в частині оформлення права власності за ОСОБА_3 на готельно-ресторанний комплекс чкий збудований в 2012 році в АДРЕСА_1 , визнано та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30.08.2012 року, скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі вказаного свідоцтва. Визнано за ОСОБА_6 право власності на готельно-ресторанний комплекс на нежитлові приміщення за адресою

АДРЕСА_1 власності на вказаний обєкт нерухомості було зареєстровано за ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом 14.10.2023 року.

Відповідачами виняються протиправні дії щодо відчуження належного їй на праві власності, набутого під час шлюбу (1/2 чатсин) та в порядку спадкування готельно- ресторанного комплексу та відчуження без її волі земельної ділянки за кадастровим номером :22:002:0475 право на користування щодо якої перейшло до позивачки в порядку спадкування.

Одночасно з поданням позовної заяви 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову та просила суд заборонити державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою, іпотекою або іншого виду зміни власників нерухомого майна готельно-ресторанного комплексту, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за кадастровим номером 22:002:0457, цільове призначення: для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площа 0,0968 га;

накласти арешт на готельно-ресторанний комплекс, 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестроннно-готельного закладу, площа 0,0968 га;

заборонити ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 передавати в оренду, суборенду, чи інше користування готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестронно-готельного закладу, площа 0,0968 га;

заборонити ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 вчиняти дії щодо обмеження ОСОБА_1 права володіння, користування готельно-ресторанним комплексом, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестроннно-готельного закладу, площа 0,0968 га.

Заява обгрунтована тим, що її померлий чоловік ОСОБА_6 був власником готельно-ресторанного комплексту, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та користувачем земельної ділянки за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестроннно-готельного закладу, площа 0,0968 га.

Після смерті позивачка успадкувала побудований за час шлюбу готельно ресторанний комплекс та успадкувала право користування вказною земельною ділянкою.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.03.2019 року по справі № 354/369/16-к визнаний винним та засуджений за ч. 4 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі. З метою вчинення перешкод в оформленні її чоловіком права власності на готельно-ресторанний комплекс та з метою позбавлення права користування земельною ділянкою останнього ОСОБА_3 вчинив ряд шахрайських дій з перереєстрації права власності, зокрема, передав у іпотеку готельно-ресторанний комплекс ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.11.2013 року у справі № 354/802/13-ц накладено арешт на вказаний готельно-ресторанний комплекс та заборонено ОСОБА_3 передавати іншим особам у володіння та користування цей комплекс. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2014 року визнано за її чоловіком ОСОБА_6 право власності на зазначений вище готельно-ресторанний комплекс. Після смерті її чоловіка , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона є єдиним спадкоємцем.

З інформаційної довідки Державного реєстру прав на нерухоме майно № 408909377 від 21.01.2025 року, вбачається, що незважаючи на наявність арештів та обтяжень відносно земельної ділянки та готельно-відпочинкового комплексу, 22.11.2024 року перереєстровано державним реєстратором право власності з ОСОБА_6 на ТОВ «ЛУК 2013».

Позивачка посилається на ризики невиконання судового рішення, та зазначила про наявність звязку між заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність таких заходів забезпечення позову із заявленими позивачкою вимогами.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що мотиви, які слугували підставою для відмови судом у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову не відповідають фактичним обставинам справи. Позивачка подала докази, які підтверджують наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі, і докази так званої перереєстрації спірного майна, що відбулось 22.11.2024 року.

Позов у справі № 354/239/25 подано з інших підстав та з іншим предметом, ніж у справі № 354/802/13-ц.

Здійснення 22.11.2024 року дій щодо виведення майна, що є предметом спору у даній справі, є новими обставинами, що підтверджують вчинення заходів направлених на позбавлення позивачки належного їй спадкового майна та свідчать про реальну загрозу ефективному захисту порушених прав та інтересів позивачки.

Не дивлячись на очевидні обставини, а саме перереєстрацію спадкового майна позивачки, що є предметом даного спору, суд першої інстанції проігнорував їх та не надав жодної оцінки наведеним доводам.

Виходячи з положень чинного законодавства та висновків Верховного Суду, метою вжиття заходів забезпечення є захист інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача та потенційним труднощам щодо реального та ефективного виконання судового рішення. У даній справі мова йде про вчинення активних дій щодо перереєстрації 22.11.2024 року спадкового майна позивачки, що свідчить про недобросовісну поведінку ТОВ «Лук 2013». Суд не надав жодної оцінки таким обставинам і оскаржуване рішення суперечить висновкам Верховного Суду щодо трактування мети вжиття заходів забезпечення та інституту забезпечення в цілому.

Суд першої інстанції, залишив поза увагою, що мотивами ініціювання заходу забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії відносно готельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки є те, що незважаючи на: наявність арешту готельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки (запис про обтяження №23363264 від 13.11.2017); заборони вчиняти дії з перереєстрації нерухомого майна (запис про обтяження № 9967807 від 09.06.2015); відкритої спадкової справи за заявою позивача та входження готельно-ресторанного комплексу, права користування земельною ділянкою до спадкової маси - ТОВ «Лук 2013» в листопаді 2024 подає до державного реєстратора заяву про зміну власника. На підставі цієї заяви змінюється власник готельно-ресторанного комплексу з ОСОБА_6 на ТОВ «Лук 2013», що надає в подальшому відповідачам змогу здійснювати дії з перереєстрації нерухомого майна, реєстрацію нових зобов`язань відносно нерухомого майна, таких як іпотек, обтяжень тощо. Проведення реєстраційних дій за заявами відповідачів, без волі власника нерухомого майна та землекористувача - ОСОБА_1 , котра їх успадкувала, і щодо яких остання пред`явила позов, унеможливить, в майбутньому, забезпечити ефективний судовий захист та утруднить виконання судового рішення по справі № 354/239/25. Однак, суд першої інстанції, вказане проігнорував, що призвело до порушення ст.149, ст.150 ЦПК України та позбавило права позивачки з легітимного очікування, що судове рішення буде виконане без відповідних труднощів та перепон.

Щодо заходу забезпечення позову, як накладення арешту на готельно-ресторанний комплекс та земельну ділянку, то дії відповідача вчиняються на шкоду позивача та спрямовані на виведення з спадкової маси готельно-ресторанного комплексу, земельної ділянки. Наявність арештів нерухомого майна в інших судових справах, кримінальних провадженнях не є підставою для відмови в забезпеченні позову.

Щодо заходу забезпечення позову, як заборона передання в оренду, суборенду, чи інше користування готельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки, то з огляду на перереєстрацію 22.11.2024 року власника з ОСОБА_6 на ТОВ «ЛУК 2013», останні можуть укладати відповідні договори та передавати у користування об`єкт нерухомого майна без волі на те власника ОСОБА_1 , котра успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 готельно-ресторанний комплекс та право користування земельною ділянкою. У разі задоволення позову, визнання права власності на готельно-ресторанний комплекс в порядку спадкування та права постійного користування на земельну ділянку такі договори продовжуватимуть діяти, що спричинить необхідність ініціювання повторних судових процесів.

Вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони відповідачам вживати заходи з обмеження позивача в користуванні, володіння готельно-ресторанним комплексом та земельною ділянкою, то дії з перереєстрації спірного майна вчиняються на шкоду позивача та спрямовані на виведення з спадкової маси готельно-ресторанного комплексу, земельної ділянки.

Зазначила, що заходи забезпечення позову, які позивачка просила вжити, є співмірними з позовними вимогами, стосуються готельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки, які є предметом спору; дієвими, спрямованими на забезпечення реального та ефективного захисту прав позивача; не являють собою втручання в господарську діяльність юридичної особи, адже не мають в собі заборону здійснення господарських операцій, корпоративних дій, обмеження дій виконавчого органу юридичної особи чи загальних зборів юридичної особи; адекватними, адже їх ініціювання перед судом виникло з огляду на виведення 22.11.2024 року з спадкової маси нерухомого майна позивачки; реальними, адже відповідачі ніколи не користувались готельно-ресторанним комплексом чи земельною ділянкою, а були лише «номінальними власниками» з огляду на шахрайські дії ОСОБА_3 , засудженого за злочин, передбачений ст. 190 КК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

У судовому засіданні представники ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

Представник відповідача ТОВ «ЛУК 2013» - Банашко І.Ю., та представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився. На адресу ОСОБА_3 направлялася судова повістка-повідомлення, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З урахуванням положень ч.8 ст.128 ЦПК України ОСОБА_3 є належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, щоу провадженні суду перебуває цивільна справа № 354/802/13-ц (провадження №2/354/4/25) за позовом покійного чоловіка позивачки ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Поляницької сільської ради, ОКП «Коломийське МБТІ», ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013», ОСОБА_2 , однією із позовних вимог якого є визнати за ОСОБА_6 право власності на готельно-ресторанний комплекс. На даний час триває судовий спір щодо визнання права власності за покійним чоловіком позивачки ОСОБА_6 на готельно-рестораннний комплекс, право власності на який у поряду спадкування після його смерті просить визнати за нею позивачка ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку, що спір між відповідачами та позивачкою щодо спадкування готельно-ресторанного комплексу, що є предметом цього спору, може виникнути в майбутньому після визнання права власності на готельно-рестораниий комплекс за покійним чоловіком позивачки.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , не надано жодних письмових доказів на підтвердження того, що на даний час відповідачами ТОВ «ЛУК 2013» та ОСОБА_2 чи іншими особами вчиняються будь-які дії, направлені на відчуження вказаного нерухомого майна або про намір такого відчуження, чи вчинення інших дій, що можуть стати підставою для вжиття заходів забезпечення позову у рамках саме цієї справи. Суд не вбачав з поданої заяви наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_1 та ймовірність ускладнення виконання судового рішення в цій справі у разі задоволення позову при невжитті таких заходів, заява про забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу нерухомога майна, а саме:

готельно-ресторанного комплексу, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестроннно-готельного закладу, площа 0,0968 га;

Згідно з наданими представником позивачки до позовної заяви інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.11.2014 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на готельно- ресторанний комплекс за адресою АДРЕСА_1 .

20.11.2024 року скасовано запис про реєстрацію права власності на вказаний обєкт нерухомості за ОСОБА_6 , право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ТОВ «Лук 2013».

У провадження суду перебуває на розгляді справа №354/802/13-ц за позовом покійного ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Поляницької сільської ради, ОКП «Коломийське МБТІ», ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013», ОСОБА_2 , однією із позовних вимог якого є визнати за ОСОБА_6 право власності на готельно-ресторанний комплекс.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягаю, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка в позовній заяві просить суд витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Лук 2013», ОСОБА_2 на користь позивачки готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Лук 2013», ОСОБА_2 на користь позивачки земельну ділянку за кадастровим номером :22:002:0475 цільове призначення для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площею 0,0968 га; визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати право користування за договором суперфіцію від 27.12.2011 року в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площею 0,0968 га.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою, іпотекою або іншого виду зміни власників нерухомого майна готельно-ресторанного комплексу, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за кадастровим номером 22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестроннно-готельного закладу, площа 0,0968 га; шляхом накладення арешту на готельно-ресторанний комплексу та земельну ділянку, заборони ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 передавати в оренду, суборенду, чи інше користування вкані об`єкти нерухомості, заборони ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 вчиняти дії щодо обмеження позивачки права володіння, користування вказаними об`єктами нерухомості, заявниця обгрунтовувала необхідність вжиття заходів тим, що відповідачами вчиняються дії щодо відчуження належного їй на праві власності майна, набутого під час шлюбу (1/2 частини) та в порядку спадкування (1/2 частини) та відчуження земельної ділянки без волі позивачки. 22.11.2024 року було переєрестровано право власності на готельно-ресторанний комплекс на ТОВ «ЛУК 2013» та вилучено запис про право користування земельною ділянкою за ОСОБА_6 , та реєстрацію заборони іпотеки за ОСОБА_2 . Метою забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав позивачки та неможливості реального виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 20/3560/18 (провадження № 61-5051св19), зазначено, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що їй належить на праві власності майно, що набуто під час шлюбу з ОСОБА_6 (1/2 частини) готельно-ресторанного комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частини вказаного спірного майна в порядку спадкування.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що у суді на розгляді є справа №354/802/13-ц за позовом покійного чоловіка позивачки ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на спірний обєкт нерухомості. Відтак спір між відповідачами та позивачкою щодо спадкування готельно-ресторанного комплексу, право власності на який у порядку спадквання після смерті ОСОБА_6 просить визнати поивачка, може виникнути в майбутньому після визнання права власності на спірний об`єкт за покійним чоловіком позивачки.

Однак, суд не звернув уваги, що у позовній заяві, позивачка посилається на те, що вона є власником 1/2 частини готельно-ресторанного комплексу набутого під час шлюбу, а 1/2 частини в порядку спадкування.

Тобто, між сторнами існує спір щодо права власності на готельно-ресторанний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та спір щодо користування земельною ділянку на якій знаходиться спірний об`єкт нерухомості.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник щодо права власності на готельно-ресторанний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та спір щодо користування земельною ділянку на якій знаходиться спірний обєкт нерухомості, а тому захід забезпечення позову в частині накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості готельно-ресторанний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності не який зареєстровано за ТОВ «Лук 2013» та земельну ділянку пл.0, 0968 га , кадастровий номер 220020475 на якій знаходиться спірний обєкт, буде обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимоги та спрямованим на те, щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «ЛУГ 2013», а лише обмежить його можливість розпоряджатися ним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що забезпечення позову у вигляді заборонити державним реєстраторам, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою, іпотекою або іншого виду зміни власників нерухомого майна - готельно-ресторанного комплексу, та земельної ділянки за кадастровим номером: :22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площа: 0.0968 га не підлягає задоволенню, оскільки арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21, Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22 (провадження № 61-18041св23)). Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Тому колегія суддів вважає, щ заявлений позивачкою вид забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «ЛУК 2013» передавати в оренду, суборенду, чи інше користування готельно-ресторанний комплекс, та земельну не підлягають задоволенню, оскільки заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Щодо вимоги заяви про заборону ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_2 вчиняти дії щодо обмеження ОСОБА_1 права володіння, користування готельно-ресторанним комплексом та земельною ділянкою, то такі не підлягають задоволенню, оскільки зазначений вид забезпечення не випливає з предмету спору, оскільки вимоги про усунення перешкод в користування спірними об`єктами позивачкою не заявлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття відповідних заходів, залишив поза увагою необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рвшення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером :22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, площею 0,0968 га, що розташована на території Яремчанської міської ради, АДРЕСА_1 .

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки судом задоволено апеляційну скаргу скаржника, тому понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судовго збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду підлягають стягненню з ТОВ «Лук 2013» у розмірі 605,60 грн

.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 10, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером :22:002:0475, цільове призначення: для будівництва та обслуговування рестранно-готельного закладу, площею 0,0968 га, що розташована на території Яремчанської міської ради,с.Поляниця,уч.Вишня.

В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ТОВ «ЛУК 2013», , місце знаходження: м. Тернопіль, вул. Старий ринок, 1 кв.21 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 605 грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Максюта

Є.Є. Мальцева