25 березня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Стеценко А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Українська товарна біржа, про визнання права власності на квартиру,
23 грудня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Косякової З.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Українська товарна біржа, про визнання права власності на квартиру, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.
Оригінал договору купівлі-продажу квартири позивачем втрачено, що позбавляє її можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вільно розпоряджатися спірною квартирою.
Вирішити спір в позасудовому порядку неможливо.
З огляду на викладене, позивач просить визнати за нею права власності на вищезазначену квартиру.
Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 05.02.2025 відкладено підготовче засідання, витребувано у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» завірену належним чином копію інвентаризаційної (реєстраційної) справи щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .
12.03.2025 з ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшла копія інвентаризаційної (реєстраційної) справи щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 12.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 18.03.2025 звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, зазначивши, що .
Відповідач, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації його проживання, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Представник третьої особи, яку повідомлено про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, заяв по суті справи не подав. Надіслані третій особі ухвали суду, копії позовної заяви з додатками, судові повістки були повернуті неврученими з відміткою пошти про відсутність адресата за адресою.
Частиною 4 ст. 233 передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
З огляду на викладене, суд вирішив провести заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Інформація щодо зареєстрованих речових прав на вищезазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня.
Рішенням Запорізької міської ради від 29.09.2023 № 153 бульвар Гвардійський у місті Запоріжжі перейменований на вулицю Героїв полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (тут і надалі в редакції Закону, чинній на час виникнення правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20

(провадження № 61-11523сво23) об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що «у статті 227 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. ЦК Української РСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року в справі № 904/4573/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 вересня 2019 року в справі № 903/729/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 рокув справі № 183/900/17 (провадження № 61-9101св21))».

Крім того, у вказаній постанові об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виклала висновок про те, що «на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та

227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону

України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».

На момент вчинення сторонами правочину порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна був визначений Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121.

Пунктами 1.4 1.7 вищезазначеної Інструкції було визначено, що державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

У відповідності до п. 2.1 вищезазначеної Інструкції реєстрація провадилася на підставі правовстановлювальних документів у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес; г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників; ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис. Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа; д) на копії правовстановлювального документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію.

Згідно п. 9 додатку № 1 до вищезазначеної Інструкції договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, є правовстановлювальними документами, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

З копії реєстраційного посвідчення, наданої позивачем вбачається, що 03.04.2000 року Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» позивачеві було видано реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого спірна квартира належить на праві приватної власності позивачеві на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому на Товарній біржі «Українська» 21.03.2000 за № 75203, про що бюро технічної інвентаризації 03.04.2000 здійснено запис в реєстрову книгу № 265 за реєстровим № 37677.

На копії договору купівлі-продажу спірної квартири від 21.03.2000, наданої ТОВ «ЗМБТІ» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.02.2025, міститься відмітка бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію 03.04.2000 права власності на спірну квартиру в реєстровій книзі № 265 за реєстровим № 37677.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідач та третя особа доводів позивача не спростували. Відомості щодо визнання вчиненого сторонами правочину недійсним ані матеріали справи, ані Єдиний державний реєстр судових рішень не містять.

Відсутність у позивача оригіналу договору купівлі-продажу спірної квартири та реєстраційного посвідчення Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності позивача на неї унеможливлює здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру у відповідності до приписів чинного законодавства та обмежує право позивача розпоряджатися нею.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

За звернення до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3847,00 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надала, із заявою про намір подати такі докази після ухвалення судом рішення до суду не зверталася.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що суд має право покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору у разі, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Судом встановлено, що даний спір виник внаслідок втрати позивачем оригіналів правовстановлювальних документів на належну їй квартиру.

З огляду викладене, понесені позивачем судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Українська товарна біржа, про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути такожпоновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Українська товарна біржа, ідентифікаційний код 31403407, адреса: 03062, м. Київ, вул. Туполєва, буд. 17.

Рішення складене 04 квітня 2025 року.

Суддя А.В. Стеценко