Справа №639/2277/25
Провадження №2/639/1124/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи №639/2277/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 , з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, згідно якої просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в розмірі1/2 від отриманого доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову і до повноліття найстаршої дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вищезазначену цивільну справу необхідно передати до іншого суду у зв`язку з наступним.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

Відповідно до правил загальної підсудності, які встановлені в статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до Жовтневого районного суду м. Харкова, позивач зазначила своє своє місце проживання як: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Новобаварського району міста Харкова, який відноситься до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Разом з цим, позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Індустріального району міста Харкова, який відноситься до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Так, до матеріалів позовної заяви додана довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи ОСОБА_1 про те, що вона перебуває у КЗ «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб» з 30.03.2025 по 30.09.2025.

Як вбачається з наданої довідки, місцезнаходження КЗ «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб» за адресою: м. Харків, вул. Миру, буд. 102.

Відповідно до адміністративно-територіального устрою м. Харкова, вулиця Миру знаходиться на території Індустріального району міста Харкова, який відносить до юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених ЦПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

У рішенні ЄСПЛ "Сокуренко і Стригун проти України" суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні раніше згадуваної справи "Занд проти Австрії", зазначено, що термін "судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Отже, враховуючи те, що позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова за своїм місцем проживання, а зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , яка знаходиться на території Індустріального району міста Харкова, який відносить до юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, а отже позовна заява ОСОБА_1 підлягає розгляду за альтернативним правилом підсудності, за вибором позивача, за зареєстрованим місцем її проживання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч. 1 і ч. 2 статті 32ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, суд приходить до висновку, що справа не підсудна Жовтневомурайонному суду м. Харкова і передає її для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 187ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу №639/2277/25 за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - передати для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.04.2025

Суддя В.В. Труханович