Справа № 604/227/24
Провадження № 2/604/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (юридична адреса: вул. Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Скребець О.С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 172946,86 гривень за договором №24/МК/2008-980 від 06 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 та договором поруки від 06 травня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра». Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача зазначає, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «НАДРА» 06.08.2008 було укладено кредитний договір №24/МК/2008-980 відповідно до якого ПАТ КБ «НАДРА» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 130000,00 гривень. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «НАДРА» було укладено договір поруки, згідно із яким вона стає солідарним боржником та відповідає перед банком усім своїм майном у випадку не виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 . У зв`язку із невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний позов було задоволення відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.05.2013 у справі №2/604/177/13 та стягнено з відповідачів заборгованість у розмірі 280642,26 гривень. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23.08.2023 у справі №604/548/13-ц замінено сторону кредитора з ПАТ КБ «НАДРА» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та поновлено строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа у справі №604/548/13-ц. Жодних дій щодо погашення заборгованості відповідачами не вчинено, у зв`язку із чим, станом на час подання до суду позовної заяви у них наявна заборгованість зі сплати інфляційних витрат у розмірі 132 372, 91 грн, а також 3% річних у сумі 40 573,95 грн, які нараховані за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №604/548/13-ц.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву у якій просить розгляд справи проводити без його участі

Відповідачі, в судове засідання не прибули, їх представник, адвокат Щербатюк О.Д. подав до суду пояснення в яких зазначає, що позивачем на підтвердження доводів щодо існування невиконаного грошового зобов`язання не надано жодного належного доказу. Вважає, що за наявності судового рішення про стягнення коштів для застосування конструкції норми ст. 625 ЦК України, обов`язковим є надання доказів наявності чи відсутності на виконанні виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення, оскільки його реалізація впливає на розмір суми, що є передумовою для нарахування санкцій.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

06.05.2008 між ПАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24/МК/2008-980, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 130000,00 гривень.

Також, 06.05.2008 між ПАТ КБ «НАДРА» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_1 кредитного договору №24/МК/2008-980 від 06.05.2008.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором №24/МК/2008-980 від 06.05.2008, ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, та вказаний позов було задоволено відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.05.2013. Вказаним рішення вирішено стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість у розмірі 280642, 26 грн.

Відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 23.08.2023, у справі №604/548/13-ц замінено сторону кредитора (стягувача) з ПАТ КБ «НАДРА» на правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Поновлено строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа у справі №604/548/13-ц.

Згідно із розрахунком 3% річних та інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 по 23.02.2022, 3% річних становить 40 573,95 грн, інфляційні втрати становлять 132372,91 грн, загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання (1760 днів) становить 172946,86 грн.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно з частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі №753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №761/43507/16-ц.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року №6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

З огляду на вищенаведене, суд критично оцінює доводи представника відповідача, адвоката Щербатюка О.Д., який зазначає, що за наявності судового рішення про стягнення коштів для застосування конструкції норми ст. 625 ЦК України, обов`язковим є надання доказів наявності чи відсутності на виконанні виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення, оскільки його реалізація впливає на розмір суми, що є передумовою для нарахування санкцій, оскільки вони є безпідставними з огляду на чинне законодавство та практику Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.05.2013 у справі №604/548/13-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «НАДРА» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість по кредитному договору №24/МК/2008/-980 в сумі 280642,26 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили і боржником не виконано ні в примусовому, ні в добровільному порядку. У матеріалах справи будь-які докази виконання рішення суду повністю або частково відсутні.

Враховуючи те, що рішення боржником не виконане, суд вважає, що у спірних правовідносинах мало місце невиконання боржником грошового зобов`язання, яке є триваючим правопорушенням, проте право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція була сформова у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, а також у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі№ 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року в справі № 908/1394/17, від 26 жовтня 2018 року в справі № 922/4099/17, від 21 листопада 2018 року в справі № 642/493/17 (провадження № 61-152св18).

Як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов Банк просив стягнути заборгованість з відповідачів, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.05.2017 по 23.02.2022. Разом з цим, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» пред`явило позов 15 лютого 2024 року (дата поштового штемпеля).

За таких обставин суд вважає, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» має право на стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат за період з 15 лютого 2021 року (дата за 3 роки до дати звернення із позовом) по 23 лютого 2022 року у відповідності до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, виходячи з суму боргу 280 642,26 грн.

Перевіривши розрахунки позивача у межах вказаного періоду, суд встановив, що за період з 15 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року на кредитну заборгованість у розмірі 280642,26 грн в сукупності становить 41675,12 грн, з яких - три відсотки річних становлять 8627,87 грн та 33047,25 грн - інфляційні втрати.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання що позовна заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 8500,00 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, до адвокат Чміль Ю.В. долучила договір №02/01-24 від 02 січня 2024 року, у п.3.1. якого передбачено, що вартість наданих юридичних послуг визначається відповідно до тарифів вказаних в Додатку №1 до Договору. Вказаний додаток долучено до заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Відповідно до акта про надання правничої допомоги №2307-24 до договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024, бюро відповідно до Договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 надав клієнту юридичні послуги у справі №604/227/24, що розглядається у Підволочиському районному суді Тернопільської області, а клієнт прийняв надані послуги (п.1 Акта).

Згідно із п. 2 Акта, вартість послуг за надані послуги, зазначені в п. 1 цього Акту, ґрунтується на тарифах погоджених сторонами в Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 01.01.2024 та становить суму в розмірі 8 500,00 гривень, яка включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів Клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи справи (3 год.) - 4 500, 00 грн; складання позовної заяви, у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками для суду - 4000,00 грн.

Також, із платіжної інструкції №7251 від 14.02.2024 вбачається, що позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу (правову) допомогу, які пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становлять 2116,5 грн, а також судовий збір у розмірі 603,18 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 10, 77, 79, 80, 89, 211, 247, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (юридична адреса: вул. Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (юридична адреса: вул. Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089, ) інфляційні витрати та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 41675 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 2116 (дві тисячі сто шістнадцять) гривень 50 копійок.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати зі сплати судового збору у розмірі 603 (шістсот три) гривні 18 (вісімнадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак