Справа № 522/9919/24
Провадження № 2/522/3149/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК ЄАПБ») звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі ТОВ «1БАНК») та ОСОБА_1 був укладений договір позики №74446881. Підписанням договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 14.06.2021 між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.07.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32181,39 грн., з яких:

18000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

14181,39 грн. сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, позивач звертається до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 32181,39 грн., а також понесених судових витрат, з яких: - витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.; - витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514,00 грн.).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов сформований 09.12.2024 відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити у позовній заяві, з підстав викладених у відзиві.

13 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла сформована 13.12.2024 відповідь на відзив.

18 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли сформовані 18.12.2024 заперечення (на відповідь на відзив).

Сторони в судове засідання не з`явились. В позовній заяві представник позивача заявив про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, не визнав позовних вимог, просив відмовити у задоволені позову.

Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позовної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.01.2022 між ТОВ «1БАНК» та ОСОБА_1 укладений договір позики №74446881. У відповідності до п. 1 Договору позики (ануїтет) №744446881 від 17.01.2023 за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, без забезпечення, на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього, Правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно з Графіком або достроково.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи не додано Правил, на які є посилання в договорі позики, немає жодних додатків до вказаного договору, окрім цього до матеріалів справи не доданий детальний розрахунок заборгованості первісного кредитора на день відступлення права вимоги. А відтак, суд може прийняти до уваги лише наявні в матеріалах справи Договір позики (ануїтет) №744446881 від 17.01.2023, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, як належні докази для вирішення спору по суті. З вказаних документів слідує, що строк кредиту складає 64 дні (з 17.01.2022 по 21.03.2022), тобто датою повернення позики є 21.03.2022. Сума кредиту 18000,00 грн., проценти за користування позикою за весь час дії договору позики 6751,20 грн. Разом з тим, позивачем заявлена вимога на стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 14181,39 грн., яка підтверджується розрахунком заборгованості ОСОБА_1 первісним кредитором. З цього розрахунку судом вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося з 17.01.2022 по 01.02.2022 в сумі 158,40 грн на день; з 02.02.2022 по 17.02.2022 в сумі 184,70 грн на день; з 18.02.2022 по 24.02.2022 в сумі 214,71 грн на день; з 25.02.2022 по 24.04.2022 не нараховувалися; з 25.04.2022 по 03.06.2022 в сумі 179,10 грн; 04.06.2022 в сумі 24,73 грн. Проте обґрунтувань нарахування різних відсотків, ненарахування відсотків та наявність періодів сплати, які відрізняються від періодів, зазначених в договорі позики, а тому наданий розрахунок без його обґрунтування суд не може прийняти до уваги.

Крім цього, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 становила наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також у відповідності до Розрахунку заборгованості за кредитним договором №74446881 від 17.01.22 відсотки за користування кредитом та жодні штрафні санкції за порушення умов договору позики позивачем не нараховувалися (а.с. 11).

Підписанням договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1БАНК» перебувають в загальному доступі та опубліковані на сайті www.mycredit.ua. Відповідно до п. 20 Договору позику цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомлення, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.

Отже, договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України.

14.06.2021 між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.07.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32181,39 грн., з яких:

18000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

14181,39 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

У відзиві на позовну заяву від 09.12.2024 представник позивача зазначила декілька доводів незгоди з позовними вимогами ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 . По-перше, сторона відповідача не погодилася із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 32181,39 грн., з яких: 18000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14181,39 грн. заборгованість за відсотками, посилаючись на нарахування відсотків після закінчення дії договору позики. Суду не надані докази нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 14181,39 грн., а тому доводи сторони відповідача вважає обґрунтованими. По-друге, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведений факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №74446881 від 17.01.2022 від первісного кредитора ТОВ «1БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з тим, що датою укладення договору факторингу, на який посилається позивач в своїх вимогах є 14.06.2021, а договір між первісним кредитором та відповідачем укладений 17.01.2022, що є неможливим оскільки договір факторингу є похідним від кредитного договору. Проте, до матеріалів справи додана Додаткова угода №12 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та Акт прийому-передачі Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 за Договором факторингу №№14/06/21 від 14.06.2021, які суд вважає належними та достатніми доказами щодо відступлення права вимоги первісного кредитора позивачу.

У відповіді на відзив сторона позивача спростувала доводи відповідача щодо недоведеності факту відступлення права вимоги та надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 первісним кредитором, з якого вбачається нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення дії договору позики. Крім цього у своїй відповіді на відзив представник позивача просить суд витребувати у АТ «Універсал Банк» інформацію, яка містить банківську таємницю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено.

В запереченнях на відповідь на відзив сторона відповідача підтримала свої доводи щодо недоведеності факту відступлення права вимоги та звернула увагу суду на необґрунтованість наданого представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку заборгованості відповідача первісним кредитором.

Оскільки доказів сплати боргу відповідачем не надано, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 24751,20 грн., з яких:

18000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту;

6751,20 грн. заборгованість за відсотками.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З положень п.1-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи, що позивач надав всі необхідні документи на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів та оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження сплати позивачем судового збору у розмірі 3028,00 гривень було надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №69659 від 24.05.2024 р.

Оскільки вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2328,88 грн.

Також позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати пов`язані з розглядом справи , а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходження, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1514,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Проте, жодних процесуальних дій, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів не проводилося, а тому вимога щодо стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 1514,00 грн. не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про споживче кредитування», ст.ст. 2, 4, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 512, 526, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1054 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри 30) заборгованість за договором позики в розмірі 24751 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри 30) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2328 (дві тисячі триста двадцять вісім) гривень 88 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2025 року.

Суддя: