Справа № 274/9659/24
Провадження № 2/0274/2241/24
Рішення
08.04.2025 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки -
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є власником 3/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі спадкового договору серія та номер: 997 від 10.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М.
5/8 частин житлового будинку за вказаною адресою належать відповідачці - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1975, виданий 27.11.2023, видавник: приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Пашинський О.М.
Будинок поділений на дві окремі квартири, кожна з яких має окремий вхід, окремі системи енергопостачання, водопостачання, опалення, що підтверджується технічним паспортом.
ОСОБА_4 помер в квітні 2023, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Поділ або виділення окремих часток земельної ділянки не проводився, розмір частин кожного співвласника між ними за їх життя не визначався.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2024 у справі №274/1694/24 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки спадкодавця у спільній сумісній власності на землю, визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом було задоволено.
Частка ОСОБА_3 за її життя не визначалася.
Визначена рішенням суду частка ОСОБА_4 належить тепер відповідачці, а частка землі, яка відповідає належній тепер ОСОБА_1 на праві власності частці у праві власності на житловий будинок досі не визначена і ніяк не оформлена.
Внаслідок цього приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що розмір частки у праві власності не визначено.
Згідно технічної документації із землеустрою частка земельної ділянки, що відповідає 3/8 частинам домоволодіння, становить 0,0380 га. В іншому порядку ніж судовий, позивачка не може оформити право на землю, частка в якій відповідає частці у праві власності на житловий будинок.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 62 - 63).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 11.03.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с.76).
Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася із заявою, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, звернулась із заявою про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі ( а.с. 66).
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що на підставі спадкового договору від 10.08.2016 року реєстровий №997, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М., за яким сторонами є: відчужувач - ОСОБА_3 , а набувачем - ОСОБА_5 , остання є власником 3/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію договору у Спадковому реєстрі №44723972 від 10.08.2016, номер запису: 59344925 (а.с.12-14).
Право власності ОСОБА_1 на 3/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом №338813180 від 12.07.2023 (а.с.16).
12.09.2018, в зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 змінила прізвище на " ОСОБА_7 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2018 (а.с.11).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.05.2023 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Пашинського О.М. №80/02-31 від 20.03.2025 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності з ОСОБА_4 , частка ОСОБА_1 не визначена.
12.09.2014 КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . Замовник: ОСОБА_3 (а.с.50-54).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №406881106 від 05.12.2024, ОСОБА_1 є власником 3/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі спадкового договору серія та номер: 997 від 10.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. ОСОБА_2 є власником 5/8 частин житлового будинку за вказаною адресою, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1975, виданий 27.11.2023, видавник: приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Пашинський О.М. (а.с.56 - 57).
У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
У постанові Верховного Суду 23.06.2022 у справі №587/666/17 зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном».
За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18: «Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України,статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави.
Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається".
У відповідності до ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з наведеними висновками Верховного Суду розмір часток у праві власності на земельну ділянки визначається розміром їх часток у праві власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці.
Оскільки співвласниками земельної ділянки, згідно правовстановлюючих документів визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи визнання позову відповідачкою, забезпечуючи дотримання такої засади цивільного законодавства як розумність, враховуючи при цьому принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, суд приходить до переконання про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.4,12-13,76-81,89,141-142,206,258,263-265,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2025 року
Суддя: Т.М.Вдовиченко