Справа № 466/496/24
Провадження № 2/466/304/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретарів с/з Репети К.М., Климочко С.М., Пукшина А.В.,

справа 466/496/24,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності,

за участі представника позивача адвоката Приймака В.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів адвоката Мацієвської А.І.

в с т а н о в и в:

09.01.2024 представник позивача адвокат Приймак В.О. який діє в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Третя Львівська державна нотаріальна контора, , та просить суд:

1. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 06 вересня 2010 року Максьоновою Галиною Валеріївною державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №4-1255, видане ОСОБА_2 .

2. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 06 вересня 2010 року Максьоновою Галиною Валеріївною державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №4-1254, видане ОСОБА_3 .

3. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2010 року, зареєстроване в реєстрі за №4-1255.

4. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування право власності на 2/6 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Приймаком В.О. подана заява від 05.01.2024 про витребування доказів, в якій представник позивача просить витребувати з Львівської державної нотаріальної контори (м.Львів, вул. Здоров`я, 9 «А») спадкову справу (№399/2010 р.) заведену після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , який є батьком сторін у справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.04.1987 року Серії НОМЕР_4 .

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане Третьою львівською державною нотаріальною конторою 20.10.1987 року, майно належне померлому успадкувала його дружина ОСОБА_4 . Дане спадкове майно складалося з: 1/2 частини двох жилих будинків, розташованих на земельній ділянці розміром 567 кв.м., що складаються з чотирьох жилих кімнат загальною площею 75, 3 кв.м. та двох кухонь. До будинку відносяться господарські будівлі: два туалети. Згадана частина двох будинків належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22.04.1966 року за реєстром №2-3433, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за №244. В постійне користування ОСОБА_5 відійшли дерев`яний жилий будинок площею 29, 40 кв.м., який складається двох жилих кімнат та двох кухонь.

18.02.1988 року ОСОБА_4 склала заповіт, у якому зазначила: «належний мені жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідаю своєму сину гр. ОСОБА_1 ». Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Горенською Ю.Т., зареєстровано в реєстрі за №1-776.

Позивачу не було відомо про те, що його мати склала даний заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.11.2009 року серії НОМЕР_5 . Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.07.2010 року їй належала 1/2 частка будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

07.10.2010 року щодо майна померлої ОСОБА_4 . Третьою Львівською державною нотаріальною контрою було заведено спадкову справу №399/10, із змісту якої вбачається, що спадкоємцями є син ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , донька ОСОБА_2 . Таким чином сторони спору набули у власність по1/6 частині будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

При заведенні спадкової справи та оформленні Свідоцтва про право власності за законом позивачу та відповідачу-1, державним нотаріусом не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт. Відповідач-2 на момент подання позову не зареєструвала права власності на свою 1/6 у спірному будинку.

В жовтні 2023 року позивач випадково дізнався від сестри, що матір`ю - ОСОБА_4 було складено заповіт лише на нього. ОСОБА_1 звернувся в Львівський державний нотаріальний архів із заявою про видачу дубліката заповіту, яким було підтверджено вказану інформацію.

Відтак, позивач вважає, що його майнові права та інтереси є порушеними, оскільки відповідачі не мали права на спадкування даного майна, тому звернувся з позовом до суду.

Ухвалою від 19.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідачі правом подання відзиву не скористались. В підготовчому провадженні заяви, клопотання від них не надходили.

20.05.2024 року на адресу суду від Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшла копія спадкової справи №399/2010 р. та клопотання про слухання справи за відсутності третьої особи.

Ухвалою від 25.06.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

29.10.2024 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву, у якій виклала заперечення щодо задоволення позову. Заяву мотивувала тим, що про цивільну справу №466/496/24 дізналась лише у вересні 2024 року, оскільки перебувала за межами України. ОСОБА_1 є рідним братом, а ОСОБА_2 рідною сестрою відповідачки. Дійсно, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати сторін ОСОБА_4 , якій належала 1/2 частка будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . Дане майно померла успадкувала від свого чоловіка, батька сторін - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 20.10.1987 року. Про те, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт на позивача ОСОБА_1 , відповідачці нічого не було відомо і ніколи з братом про це не розмовляли. Після смерті ОСОБА_4 було заведено спадкову справу №399/10 із матеріалів якої вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами до Третьої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом. На аркушах справи 3,4 містяться заяви про те, що вони дають згоду на включення ОСОБА_3 до числа спадкоємців першої черги. На підставі поданих заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом та витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_3 ще не зареєструвала своє право на прийняття спадщини на 1/6 частку будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Вважає, що позивач вводить в оману суду, вказуючи у позовній заяві про те, що він випадково дізнався у жовтні 2023 року від сестри про існування заповіту на його ім`я, оскільки дублікат заповіту йому був виданий 16 липня 2019 року.

Відтак, ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності без поважних причин, існують правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідач заперечила щодо задоволення позовної вимоги про стягнення витрат за надання професійної правової допомоги, вважає таку безпідставної та нічим не підтвердженою.

У судовому засіданні 29.10.2024 року представник відповідачів адвокат Мацієвська А.І. заявила клопотання про витребування доказів з Львівського державного нотаріального архіву. Суд задоволив клопотання та 29.10.2024 року постановив ухвалу про витребування з Львівського державного нотаріального архіву наступних доказів:

1. інформації чи звертався ОСОБА_1 в період з 05.11.2009 і до 16.07.2019 року до Львівського державного нотаріального архіву з заявою про видачу дубліката заповіту від 18.02.1988 р. ОСОБА_4 , що мешкала в АДРЕСА_2 ;

2. належним чином завіреної фотокопії з оригіналу заповіту від 18.02.1988 р., зареєстрованого в реєстрі № 1-776 ОСОБА_4 , що мешкала в АДРЕСА_2 .

На виконання ухвали на адресу суду 03.12.2024 року від Львівського державного нотаріального архіву надійшла вказана інформація, де зазначено, що гр. ОСОБА_1 були видані дублікати заповіту 16.07.2019 року за реєстровим №208 та 09.11.2023 року за реєстровим номером №338. Також, надано копію заповіту від імені гр. ОСОБА_4 , посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 18.02.1988 року за реєстровим №1-776.

У судовому засіданні 15.01.2025 року представник позивача адвокат Приймак В.О. надав пояснення аналогічні доводом викладеним у позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення позову. Пояснила, що вона з донькою проживають у будинку. Позивач після одруження перейшов проживати до дружини на вул.Тичини, не цікавився житлом та не надавав коштів на його утримання. Від неї брат не міг знати про заповіт, т.я. вона і сама не знала про такий.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мацієвська А.І. підтримала доводи, викладені у письмовій заяві ОСОБА_3 . Вважає позов безпідставним, адже позивач успадкував належну йому частку майна за законом, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258,1261,1267 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено та доказами підтверджено наступне.

Батько сторін ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Львівською державною нотаріальною конторою 22.04.1966 року за реєстром №2-3433, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за №244, набув у власність дерев`яний жилий будинок площею 29,40 кв.м., що складається з двох жилих кімнат та двох кухонь. Який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.04.1987 року серії НОМЕР_4 , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8).

Після його смерті належне йому майно успадкувала дружина ОСОБА_4 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 20.10.1987 року реєстраційний №2-5377, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.10).

18.02.1988 року ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, склала заповіт, що посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Горенською Ю.Т., зареєстровано в реєстрі за № 1-776 (а.с.10, 126). У заповіті вказано наступне: «належний мені будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , заповідаю своєму сину гр. ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.11.2009 року серія НОМЕР_6 , копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк.спр.12).

На час смерті матері, в будинку були зареєстровані діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_6 (арк 7 спадк.спр.)

Однак, на час смерті матері, в будинку проживала тільки донька ОСОБА_7 з доньгою ОСОБА_8 . Позивач був одружений та проживав у дружини за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів спадкової справи №399/2010р. вбачається, що 07.06.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори, яким було заведено спадкову справу №399/2010 р. В матеріалах вказаної спадкової справи також містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які дають згоду на включення в число спадкоємців доньку ОСОБА_3 (арк.спадк.спр. 2,3).

06.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчених 06 вересня 2010 року та зареєстрованих в реєстрі за №4-1254, №4-1255 по 1/6 частині житлового будинку кожен.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно своє право власності на 1/6 частку будинку, що підтверджується Витягом від 23.09.2010 року та від 28.09.2010 року відповідно. Відповідач ОСОБА_3 звернулася з заявою, однак не отримувала свідоцтва про право власності та не зареєструвала своє право власності на 1/6 частку даного будинку.

Відтак, позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом та успадкував 1/6 частку майна після смерті мами за законом, а також надав згоду своїй сестрі, яка не проживала за цією адресою та не була зареєстрована. Тобто, розпорядився спадковим майном на власний розсуд.

Віповідно до ч.1,2 п.27 постанови пленуму ВС України 30.05.2008 № 7 Про судову практику у справах про спадкування, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК ( 435-15 ) є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 1301 ЦК ( 435-15 ) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03.03.2024 року № 20/5 МЮ України (яка діяла на час вчинення нотаріальної дії) п.206-209 Розділу 22 Видача свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців.

Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі наявності спадкового договору нотаріус вимагає подання йому примірника цього договору, якщо з витягу з Єдиного реєстру не буде вбачатися предмет спадкового договору.

Згідно п.212 Інструкції нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад

спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Перевірка наявності заповіту (секретного заповіту), спадкового договору, здійснюється за допомогою Спадкового реєстру у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів, спадкових договорів та спадкових справ.

Якщо спадкоємець за заповітом бажає, щоб у свідоцтві про право на спадщину були зазначені родинні чи інші відносини із спадкодавцем, нотаріус вимагає подання документів, які б стверджували ці відносини (п.214 Інструкції).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу ОСОБА_1 не було відомо про заповіт та його зміст до жовтня 2023 року, а оскільки існував заповіт, то він мав право одноособово прийняти спадщину. Отже видача свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 є неправомірним, оскільки відсутні підстави на спадкування.

Згідно 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначалося вище, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.06.2010 року разом звернулися до нотаріуса та подали заяви про прийняття спадщини, а також надали згоду на включення доньки спадкоємиці ОСОБА_3 в число спадкоємців.

Так, згідно п.209, 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03.03.2024 року № 20/5 МЮ України (яка діяла на час вчинення нотаріальної дії) при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі наявності спадкового договору нотаріус вимагає подання йому примірника цього договору, якщо з витягу з Єдиного реєстру не буде вбачатися предмет спадкового договору.

Згідно п.212 Інструкції нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Отже, нотаріус не мав обовязку витребовувати заповіт та долучати до матеріалів спадкової справи при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Так, позивач стверджує, що в жовтні 2023 року випадково дізнався про заповіт під час спілкування між ним та сестрою ( ОСОБА_3 , яка перебуває в США на лікуванні). Однак, судом встановлено, що даний факт не відповідає дійсності. Адже, ухвалою від 29.10.2024 року за клопотанням відповідача-2 адвоката Мацієвської А.І. витребувано з Львівського державного нотаріального архіву інформацію, згідно якої за заявами гр. ОСОБА_1 нотаріусом Львівського державного нотаріального архіву, останньому були видані дублікати заповіту ОСОБА_4 від 18.02.1988 року №1-776 - 16.07.2019 року за реєстровим №208 та 09.11.2023 року за реєстровим №338 (арк.спр. 113,114).

Що стосується заяви відповідача про пропуск строку позовної давності, то суд виходить із того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

В письмових поясненнях щодо позовних вимог (арк.спр.97-102) відповідач ОСОБА_3 заперечила вимоги та попри інші пояснення зазначила про пропуск строку позовної давності як підставу для відмови в задовленні позовних вимог. При цьому зазначила, що додатково подасть таку заяву. Т.я. відповідач передуває за межами України, письмові пояснення надала в короткочасному перебуванні в Україні у звязку з похоронами сина, то в подальшому письмовї заяви не подала. Однак, як поясненнях, так і в судових дебатах представник відповідача адвокат Мацієвська Г.І. підтримала письмове пояснення ОСОБА_3 та просила застосувати строк позовної давності як підставу для відмови позовних вимог. Відповідач ОСОБА_2 також підтримала письмові пояснення в т.ч. і щодо заяви про застосування строку позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довіда- тися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Стаття 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом та зазначено вище 18.02.1988 року ОСОБА_4 склала заповіт на майно своєму сину ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла.

Спадкоємці за законом звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини по спливу 6 ти місяців після смерті Спадкодавця. Позивач надав згоду на прийняття спадщини за законом. Отже, Позивач впродовж 6-ти місяців після смерті матері, а також під час подання заяви та оформлення спадщини мав можливість з`ясувати про наявність заповіту на його ім`я, однак цього не вчинив. Не надав суду також обгрунтованих доказів такої неможливості.

З інформації Львівського державного нотаріального архіву вбачається, що згідно заяви гр. ОСОБА_1 нотаріусом Львівського державного нотаріального архіву, останньому було видано дублікат заповіту ОСОБА_4 від 18.02.1988 року №1-776 - 16.07.2019 року за реєстровим №208 (арк.спр. 113). Таким чином, додатково через 9 років позивач знав про існуваня заповіту, але не звертався до суду за захистом свого права. Суд оцінює критично пояснення позивача про те, що останній дізнався від ОСОБА_3 про заповіт в жовтні 2023 року, оскільки такі твердження є надуманими, повязаними з тим, що сестра перебуває далеко за кордоном на лікуванні, отже буде складно їх спростувати.

Отже, з наведеного вбачається, що на час звернення до суду позивачеві задовго було відомо щодо наявності заповіту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач, звертаючись до суду із позовом 09 січня 2024 року, пропустив строк позовної давності, на застосування якого просив представник відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. До того ж позивач звертаючись до суду не заявляв клопотань про поновлення строку на звернення до суду.

Статтею 265 ЦПК України передбачано, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно залишити за ним.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсними Свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 06 вересня 2010 року та зареєстрованих в реєстрі за №4-1254, №4-1255, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 2/6 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , прож.: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Третя Львівська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: м.Львів, пр. Чорновола, 39.

Повний текст судового рішення складений 31.03.2025.

Суддя П. С. Невойт