Справа № 194/1738/24
Номер провадження № 2/194/212/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до одруження у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також в період шлюбу у них народилася донька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він проживає разом з донькою та сином в кв. АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності. Відповідно до акту обстеження умов проживання, умови проживання задовільні. Згідно висновку виконкому Тернівської міської ради від 14.07.2017 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання сина разом з ним. Також відповідно висновку виконкому Тернівської міської ради від 18.09.2024 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з ним. Він є інвалідом третьої групи, пенсіонером та отримує пенсію страхові виплати, бере участь у вихованні дітей. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Відповідач подала до суду відзив по справі, в якому просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Висновок у довідці з навчально-репетиторського центру «Start Up» ґрунтується тільки на поясненнях батька та сина, з яким останній обмежив її спілкування. Сину на час спілкування з психологом виповнилося тільки два роки та довідка складалася без її безпосередньої участі, тому психологом був порушений паритет сторін. Окрім того, довідка спростовується листом поліції, щодо звернення до поліції, що ОСОБА_1 із застосування сили вирвав доньку у неї з рук та побіг, а сину закричав, щоб він негайно йшов додому. В жовтні вона дізналася, що донька захворіла, вона прийшла до неї щоб дізнатися про стан її здоров`я, однак позивач не пустив її до неї. Позивач посилається на акт від 02.09.2024 року, замовчуючи обставину, що 23.07.2024 року він вигнав її з квартири, забравши ключі від неї, віддавши їй тільки особисті речі, а дітей залишив мешкати з собою. Усі меблі та предмети домашнього побуту були придбані ними спільно, які він залишив собі. Так як позивач її вигнав з квартири вона частково обладнала своє житло для проживання, де також було проведено обстеження службою у справах дітей, яке також має задовільні умови проживання. Вона працює, отримує дохід. В довідці ліцею не відображена інформація, що вона також займалася вихованням сина. Окрім того, позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач не лише забрав ключі від квартири, а і зняв її з реєстрації постійного місця проживання. Позивач налаштовує дітей проти неї, не надає їй спілкуватися з ними.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити його вимоги. А також, зазначив, що відповідач самостійно вирішила жити окремо від них було та сама пішла з дому, вкотре залишив дітей. З дому він її не виганяв та ключі не забирав, а остання їх сама віддала йому. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми він не здійснює. Мати бере доньку ночувати з собою до подруг, а також до друга в м. Павлограді. Також, донька розповіла, що мама купала її разом з її другом ОСОБА_6 . Просить відмовити у задоволенні заяви про визначення способу участі у вихованні дітей, оскільки доньку мати бере коли забажає, а син категорично відмовляється ночувати з мамою, але він спілкується з нею у них вдома. Згідно довідок про надання соціально-психологічної допомоги діти бажають мешкати з батьком. Також, і другим висновком органу опіки та піклування визначено, що місце проживання повинно бути дітей разом з батьком.

Відповідач надала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Доказом того, що позивач вигнав її з дому та забрав ключі є та обставина, що він зняв її з реєстрації. Доказом того, що вона займалася вихованням дітей є ті обставини, що вона мешкала разом з позивачам та знаходилася з дітьми коли вони були на лікарняних. Довідка №131 складена з порушенням паритету сторін, без її участі, та без її згоди, в присутності батька та під його впливом. Окрім того, обставини, що вона п`є алкогольні напої та гуляє по ночам є нісенітницею та складенні з пояснень батька. Доводи, що батько не навіює негативне ставлення до матері є необ`єктивними, що протирічить обставинам викладеним щодо неї про вживання алкоголю, а також повідомленню нею до поліції. Прохання позивача про відмову у задоволенні порядку та способу виховання дітей спростовують посилання, що позивач не перешкоджає у спілкування з дітьми. Проживаючи окремо від неї діти підпадають під негативний вплив батька та його матері, які намагаються у будь-який спосіб опорочити її перед дітьми. Не можливо брати до уваги висновок про визначення місця проживання дітей за 2017 рік. Аргументи викладенні у висновку органу опіки та піклування про вживання нею алкогольних напоїв та те, що вона гуляє по ночам є сумнівні, оскільки діти цього не можуть пам`ятати, а це навіює їм батько. Ніхто не звернув уваги, що батько притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в них та просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним, оскільки він займається їх вихованням та з матір`ю діти не бажають мешкати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в них та просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 . Також, зазначила, що син однозначно бажає мешкати разом з батьком та сестрою, тому розлучати дітей недоцільно.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні їх відмовити, оскільки діти бажають мешкати разом з нею, однак у неї на теперішній час є труднощі з житлом, тому вона не може їх у себе залишити. Вона сплачує аліменти на утримання дітей, також водить дітей на секції. Вже вісім місяців діти мешкають з батьком, однак доньку вона брала до себе та остання ночувала у неї. На даний час батько налаштовує дітей проти неї та намагається перешкоджати їй у спілкуванні з дітьми, не повідомляє коли діти хворіють. Син бажає мешкати з батьком, однак донька бажає мешкати з нею.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні зазначила, що у позивача та відповідача рівні умови поживання, обидва мають дохід, старша дитина бажає мешкати з батьком, а менша дитина бажає мешкати як з батьком так і з матір`ю.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Враховуючи думку сторін у справі судом було досліджено усі наявні в матеріалах справи докази по справі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Як визнано сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 11 жовтня 2019 року, актовий запис №85, який був розірваний.

Станом на 26.08.2024 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Як вбачається з акту від 19.08.2024 року, в квартирі АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Як вбачається з акту від 08.10.2024 року, в квартирі АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 не мешкає

Також, станом на 06.11.2024 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Згідно довідки Тернівського ліцею №5 від 05.09.2024 року, ОСОБА_3 навчається в 4Б класі та зі слів класного керівника його мати не відвідувала школу(батьківські збори).

Відповідно до довідки навчально-репетиторського центру «Start Up», за час проживання сина з батьком, вони збудували довірливі відносини, мається тісний зв`язок. Діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показали тісний зв`язок з батьком, оскільки мати дітей була відсутня фізично з ними протягом двох місяців. ОСОБА_10 підтримує зв`язок з матір`ю, однак він не довіряє їй. ОСОБА_10 бажає мешкати з батьком.

Як встановлено у судовому засіданні та не оспорюється сторонами ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи, пенсіонером та отримує дохід, раніше не судимий, також і ОСОБА_3 працює та отримує дохід.

Відповідно до інформації на дитину ОСОБА_3 , останній навчається в 4Б класі та батько приділяє належну увагу вихованню сина.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 02.09.2024 року, складеного начальником служби у справах дітей Сніжко О., за адресою АДРЕСА_2 , мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У дітей є дві окремі кімнати устаткована меблями та іншими речами. Умови проживання є задовільними.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 04.11.2024 року, складеного начальником служби у справах дітей Сніжко О., за адресою АДРЕСА_3 , без реєстрації мешкає ОСОБА_3 . Для дітей є окремі спальні місця. Умови проживання є задовільними.

Згідно висновку виконкому Тернівської міської ради від 14.07.2017 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки остання не заперечує проти цього.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року, орган опіки та піклування Тернівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 з наступних підстав. Як батько так і матір дітей отримують дохід, умови проживання обох батьків задовільні. Однак, оскільки хлопчик бажає мешкати з батьком, а дівчинка має прихильність як до батька так і до матері та оскільки діти відчувають більшу захищеність з батьком. Матір ОСОБА_3 заперечує проти встановлення місця проживання з батьком, оскільки побоюється, що останні не дасть спілкуватися з дітьми.

Згідно висновку виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року, орган опіки та піклування Тернівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 з наступних підстав. Як батько так і матір дітей отримують дохід, умови проживання обох батьків задовільні. Однак, оскільки хлопчик бажає мешкати з батьком, а дівчинка має прихильність як до батька так і до матері та оскільки діти відчувають більшу захищеність з батьком. Матір ОСОБА_3 заперечує проти встановлення місця проживання з батьком, оскільки побоюється, що останні не дасть спілкуватися з дітьми. Хлопчик не готовий розлучатися з сестрою, діти прив`язанні один до одного, при цьому у матері не налагоджений зв`язок з сином.

Згідно листа ВП№1 Павлоградського РВП ГУНП, в журналі єдиного обліку громадян була зареєстровано звернення ОСОБА_3 , що її чоловік не дає бачитися їй з дітьми, була складена оцінка ризиків вчинення домашнього насильства.

Як вбачається з листа ВП№1 Павлоградського РВП ГУНП, ОСОБА_3 зверталася до поліції з письмовою заявою, що не має ніяких претензій до ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Тернівської центральної міської лікарні від 14 жовтня 2024 року, батько ОСОБА_1 звертається на амбулаторний прийом з дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Однак, згідно листа Тернівської центральної міської лікарні від 24 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 знаходилась на лікарняних в червні, листопаді, грудні 2023 року у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , також остання перебувала на стаціонарному лікуванні, в 2021, 2022.ю2023 роках. По ОСОБА_3 відсутня інформація щодо супроводу батьків під час його хвороб.

Згідно довідки, дитина ОСОБА_11 не відвідує дитячий садок з 14.10.2024 року у зв`язку з хворобою.

Як вбачається з довідки Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги №131 від 30.10.2014 року, ОСОБА_1 має достатній рівень батьківського потенціалу та достатній рівень батьківської компетентності. Батько для ОСОБА_12 є тією людиною, яка знаходиться поруч, є опорою, символізує безпеку та захист. ОСОБА_12 ще не прийняв ситуацію проживання матері окремо від родини. Батько для ОСОБА_12 має безумовний авторитет, а матір втратила авторитетну позицію. ОСОБА_13 ще не прийняла ситуацію проживання матері окремо від родини. Отже, діти надають перевагу мешкати разом з батьком. Матір спілкується з дітьми та батько не навіює негативне ставлення до матері.

Як вбачається з довідки Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги №138 від 11.12.2014 року, ОСОБА_3 має достатній рівень батьківського потенціалу. Між нею та сином існує деформований емоційний контакт, однак вона має позитивний контакт з ОСОБА_13 . Для дітей матір має сумнівний авторитет.

Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року, визначено способи спілкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Суд не приймає як доказ довідки з секцій від 29.11.2024 року, 04.12.2024 року оскільки останні не завірені належним чином (не мають печаток, складений не на бланку з реквізитами, а тільки заповнений власноруч особами, які у судовому засіданні не допитувалися як свідки).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що знає позивача та відповідача, діти мешкають разом з батьком, який водить їх гуляти, в школу, дитячий садок.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що діти мешкають у батька, який займається їх вихованням, матір останні сім місяців не займається їх вихованням.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона кожного дня зустрічає позивача, який водить доньку до садка. З вересня 2024 року зі школи забирає сина батько.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона є бабусею дітей, займається вихованням дітей тільки позивач, відповідач гуляє, вживає алкогольні напої, а також коли вона забирала доньку до себе, то спала разом з її чоловіком та донькою в одному ліжку.

У судовому засіданні була з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зазначив, що бажає мешкати разом з батьком, оскільки мати гуляла по ночам та випивала і залишала його одного.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Так, позивач просив суд визначити місце проживання дітей з ним, посилаючись, що діти бажають мешкати разом з ним.

Судом враховується, що діти мешкали в квартирі позивача коли сторони проживали разом, так і після того як сторони стали мешкати окремо діти залишились у батька.

Однак, матір також вживала заходи для можливості мешкати разом з дітьми, остання зняла квартиру, яку устаткувала необхідним для дітей.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської вважає, що визначення місця проживання дітей разом із батьком є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей.

Однак, суд враховує, що будучи допитаною як свідок бабуся дітей, дуже негативно ставиться до відповідача як матері дітей, що в свою чергу впливає на думку дітей про негативні риси матері.

Окрім того, суд ставить під сумнів показання свідків, що вона бачать як батько водить доньку до дитячого садку, оскільки з довідки лікаря вбачається, що дитини не відвідувала дитячий садок з 14 жовтня 2024 року.

Також, суд ставить під сумнів думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зазначив, що бажає мешкати разом з батьком, оскільки мати гуляла по ночам та випивала і залишала його одного. Оскільки, суд вважає, що діти враховуючи їх вік підпадають під вплив батька та бабусі, які негативно характеризують матір, після того як сторони стали мешкати окремо.

У постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року справі №686/16892/20 зазначено, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих.

Суд також ставить під сумнів доводи сторони позивача, що позивач не перешкоджає спілкуванню дітей разом з матір`ю, оскільки як вбачається з відповіді на відзив, останній заперечує проти вимог відповідача про встановлення способів виховання та спілкування матері разом з дітьми, посилаючись, що донька спілкується з нею та у неї ночує коли забажає, а син не бажає бути з матір`ю, але спілкується з нею вдома. Також і звернення відповідача до поліції це підтверджує.

Таким чином, батько намагається розірвати сталі соціальні зв`язки дітей, позбавивши їх можливості більш тісного особистого спілкування з матір`ю.

Відповідно суд ставить під сумнів довідки Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги №131 від 30.10.2014 року, що батько не перешкоджає спілкуватися дітям з матір`ю, діти негативно ставляться до матері, яка не має у них авторитету.

Жодний зі свідків, окрім рідної бабусі, не підтверджують фактів, що відповідач зловживає спиртними напоями та гуляє по ночам.

При цьому, суд враховує, що відповідач працює, отримує дохід, позитивно характеризується на роботі, що протирічить наданим характеристикам стороною позивача.

Отже, суд приймає доводи відповідача, що довідка Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги №131 від 30.10.2014 року складена під впливом батька на дітей, та відсутності іншої сторони.

Суд вважає, що внаслідок віку меншої дитини, її розвитку, остання потребує більшої уваги, спілкування та виховання саме з боку матері дитини, але брат дівчинки не бажає щоб вони з сестрою мешкали окремо один від одного.

Отже, суд вважає, що менша дитина потребує більш тісного спілкування з матір`ю, в чому позивач перешкоджає відповідачу, а старша дитина потребує уваги з боку батька, яку останній їй надає, однак враховуючи тісний взаємозв`язок дітей, їх окремо проживання один від одного на теперішній час не можливе.

Отже, суд ставить під сумнів висновки органу опіки щодо того, що необхідне визначити місце проживання дітей разом з батьком, враховуючи, що обидва батьки створили необхідні умови для проживання дітей, отримують дохід, негативних рис у батьків не виявлено, мають достатній рівень батьківської компетентності та люблять дітей, при цьому не розглядаючи можливість встановлення місця проживання дітей по черзі у батьків щоб не порушувати зв`язок дітей ні з батьком ні з матір`ю, ні між собою.

Натомість Орган опіки та піклування у своєму висновку не надає цьому оцінки, а тому суд не приймає його до уваги.

Окрім того, сторона позивача не навела будь-яких переконливих доводів, що рішення суду про задоволення позову відповідатиме інтересам обох дітей, а це основна, пріоритетна обставина, що підлягає доказуванню у цьому спорі.

Отже, підстав для визначення місця проживання обох дітей разом з батьком суд не вбачає.

Таким чином, з урахуванням того, що у відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає позов в межах вимог заявлених позивачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей слід відмовити.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України не підлягають стягнення судові витрати на користь позивача з відповідача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено..

На підставі ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 197, 200, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін