Справа № 143/475/24
Провадження № 22-з/801/42/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
02 квітня 2025 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів Міхасішина І.В., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу
по справі № 143/475/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі - продажу частки автомобіля, повернення автомобіля в особисту власність та зобов`язання видати новий технічний паспорт на автомобіль,-
Історія справи
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі - продажу частки автомобіля, повернення автомобіля в особисту власність та зобов`язання видати новий технічний паспорт на автомобіль.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 адвоката Дятлова Євгена Юрійовича залишена без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року без змін.

Короткий зміст наведених у клопотанні вимог та доводи інших учасників

26 березня 2025 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Позиція апеляційного суду

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача послався на те, що розмір винагороди за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції складає 30 000 грн, які понесено відповідачем, а тому підлягають відшкодуванню на її користь.

Колегія суддів зауважує, що порядок ухвалення додаткового судового рішення наведено у статті 270 ЦПК України, відповідно до пункту 3 частини 1 якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною 4 статті 270 ЦПК України немає необхідності у виклику учасників справи, розгляд заяви проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися) у випадку, зокрема, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання.

Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

За висновком, викладеним у пункті 43, 44 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога відповідачеві ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції під час розгляду даної справи надавалася керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Шпунт і Партнери» - адвокатом Качмаром І.О.

Відповідно до договору про надання правової допомоги та здійснення представництва б/н від 21 травня 2024 року, укладеним між Адвокатського об`єднання «Шпунт і Партнери» в особі керуючого партнера Качмара І.О. та ОСОБА_1 , в порядку та на умовах, визначених цим договором, Об`єднання зобов`язується надати замовнику за його дорученням визначені цим Договором правові (юридичні) послуги, а саме: надання консультації із правових питань, розробка та правовий аналіз договорів і документів, підготовка, підпис, подання позовних заяв, апеляційних, касаційних скарг та інших процесуальних документів, будь яких заяв, запитів, повідомлень, скарг, звернень, представництво інтересів замовника у судах усіх інстанцій, надання інших послуг у разі письмового погодження сторонами їх надання (п.п. 1.1.)

Розмір оплати послуг виконавця згідно п. 1.1.1-1.1.3 цього договору визначатиметься у виставлених актах виконаних робіт (п. 3.1)

Згідно з актом виконаних робіт №2 від 25.03.2025 року адвокатом надано наступні послуги: вивчення та аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду від 09.01.2025, підготовка та подача до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, підготовка та подача до апеляційного суду заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підготовка та подача до апеляційного суду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вказаний акт виконаних робіт не містить відомостей щодо вартості однієї години роботи адвоката та обсягу часу, затраченого адвокатом на надання певних послуг.

Так, щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

ВП ВС також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як встановлено у цій справі, сума гонорару не узгоджена сторонами договору про надання правової допомоги від 21 травня 2024 року, оскільки такий не містить встановленого фіксованого розміру гонорару, а лише вказівку про те, що розмір оплати послуг визначатиметься виконавцем у актах виконаних робіт.

Отже, за відсутності у акті виконаних робіт зазначення вартості послуг за одну годину та тривалість такої роботи, тобто витрачений час на їх виконання, не можливо визначити реальний обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, а також відсутня можливість співставити витрачений обсяг часу зі складністю справи та заявленою вартістю послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи подані стороною відповідача докази на підтвердження понесених ним витрат в суді апеляційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені у заяві витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги: вивчення та аналіз апеляційної скарги, підготовка та подача до апеляційного суду відзиву (без вказівки на вартість та тривалість такої роботи) зводяться до єдиної дії - підготовка та подання відзиву і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Такі послуги, як підготовка та подача до апеляційного суду заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції та заяви про ухвалення додаткового рішення, взагалі не потребують багато часу, чи значних зусиль, зокрема, щодо пошуку судової практики тощо.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що справа є нескладною, стосувалася одного договору купівлі-продажу автомобіля, перебувала в провадженні апеляційного суду 1 місяць і 1 день (апеляційне провадження відкрито 24.02.2025 року, а рішення за апеляційною скаргою винесене 25.03.2025), справу вирішено за одне судове засідання із застосуванням засобів відеоконференцзв`язку, як про те просили відповідач і її представник, що звільнило сторону від витрат, пов`язаних із явкою до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 30 000 грн є явно завищеними, та належним чином не обґрунтованими.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про можливість зменшення їх розміру та стягнення із ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 , понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 142, 270, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття. На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун