ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 639/867/25

провадження № 22-ц/818/2253/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони у справі:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

третя особа: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року у складі судді Марченко В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій передано на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвала мотивована тим, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" (код 00034186) зареєстровано за адресою: вул. Здолбунівська, 7-д, м. Київ, що територіально відноситься до Дарницького району міста Києва.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо відокремлений підрозділ ПАТ «НАСК «ОРАНТА» знаходиться у м. Харкові, по вул. Полтавський шлях, буд. 7, що відповідно до вимог закону дає можливість розглянути справу Жовтневим районним судом м. Харкові.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва, суд першої інстанції, керуючись ч.2 ст. 27 ЦПК України, виходив із того, що позивач просить стягнути страхове відшкодування та штрафні санкції зі страхової компанії та посилання позивача на приписи ч. 7 ст. 28 ЦПК України не є слушними, та розгляд даної справи віднесений до територіальної юрисдикції (підсудності) суду за місцем знаходження відповідача.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

У цивільно-процесуальному законодавстві України визначення «належного суду» врегульоване інститутом підсудності та передбачене Розділом 3 Глави 2 Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно ч. 7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Вказані положення дають позивачеві право вибору суду, до якого подати позов, між тим, що здійснює судочинство за місцем знаходження відповідача та тим, який здійснює судочинство за місцезнаходженням філії або представництва юридичної особи.

До основних ознак юридичної особи належать: державна реєстрація факту створення юридичної особи, наявність відокремленого майна, самостійна відповідальність за зобов`язаннями, придбання і реалізація цивільних прав від свого імені, можливість виступати позивачем і відповідачем у суді.

Всі зазначені вище ознаки мають бути наявними в сукупності і відсутність хоча б однієї з них не дає можливості виокремити самостійну юридичну особу.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина 1 статті 89 Цивільного кодексу України).

Значення державної реєстрації юридичних осіб, організація цієї реєстрації, повнота єдиного реєстру юридичних осіб, достовірність відомостей, які вносяться в державний реєстр, полягає в тому, що така реєстрація забезпечує можливість отримання необхідної інформації господарюючими суб`єктами. Така інформація важлива для розв`язання питань про укладення договорів, формування господарських зв`язків, ведення господарських операцій. Вона сприяє формулюванню усталеності економічного обороту. Юридична особа вважається створеною з моменту реєстрації в єдиному державному реєстрі і з цього моменту набуває правоздатності. Реєстрації підлягають і подальші зміни правового статусу юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного реєстру запису про її припинення (частина 4 статті 91 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом (частини 1, 2 статті 83 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, який розташований за її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій (ч. 1 ст. 95 ЦК). Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Це положення і є установчим документом для філії, у ньому має зазначатися їх місцезнаходження.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦК України відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру, то їх місцезнаходження може бути Х

За змістом позовної заяві ОСОБА_1 відповідачем по справі зазначено ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Проте позов обґрунтовано тим, що він як власник застрахованого у відповідача транспортного засобу на підставі договору від 30.10.2023 № УБ 1686221 звернувся до Харківського центру клієнтської підтримки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою від 17.10.2021 про здійснення страхового відшкодування. Проте листом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 23.01. 2025 у здійсненні страхового відшкодування йому було відмовлено.

За змістом договору добровільного страхування транспортного засобу від 30.10.2023 № УБ 1686221 сторонами його є ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в особі начальника Благовіщенського відділення обласної дирекції ПАТ « НАСК « ОРАНТТА» ( місцезнаходження: місто Харків, вулиця Полтавський шлях, будинок 7) та ОСОБА_1 ( а.с. 15 20).

Як зазначено у позовній заяві та вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи відповідача (організаційно-правова форма якого станом на момент подання цього позову ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (ЄДРПОУ 00034186) є адреса: вул. Здолбунівська, 7-д, м. Київ, та відповідно до даних про відокремлені підрозділи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Хаківська обласна дирекція НАСК «ОРАНТА», Код ЄРДПОУ відокремленого підрозділу 40813313, місцезнаходженн: Україна, 61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Полтавський шлях, будинок 7.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що при зверненні до суду з позовом позивач використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності та звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова, що відповідає приписам ч. 7 та ст. 28 ЦПК України. Тому суд дійшов до помилкового висновку про направлення справи до суду за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук