ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2970/25 Справа № 189/1315/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лушкін Микола Юрійович,

на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської областівід 02 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

28.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Покровського районного суду Дніпропетровської областіпро позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської областівід 02 грудня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

30.12.2024 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лушкін Микола Юрійович надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування заочного рішення Покровського районного суду Дніпропетровської областівід 02 грудня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що враховуючи те, що матір втратила інтерес до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, не підтримує зв`язок з дитиною за допомогою телефонного та відео зв`язку, не перераховує грошові кошти на утримання дитини на рахунок батька, а також з огляду на те, що позивач довів навмисне ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, вважаємо, що наявні підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Лушкін М.Ю. доводи апеляційної скарги підтрив у повному обсязі.

Інші сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.198-206), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.20).

18.12.2014 року рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області по справі №755/26992/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.09.2005 року відділом ДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1921 - розірвано (а.с.18-19).

З довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та його донька, ОСОБА_3 , яка взята на облік 17.05.2022 року, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17, 22).

Згідно довідки №142 від 14.07.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчалася в комунальному закладі освіти «Покровський ліцей» Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 01.09.2014 року (копія, а. с. 23). У цій довідці зазначається, що ОСОБА_3 проживає у бабусі - ОСОБА_4 , батько, ОСОБА_1 , у телефонному режимі спілкувався з класним керівником, цікавився рівнем навчальних досягнень доньки. Мати, ОСОБА_2 , у вихованні ОСОБА_3 участі не брала, не цікавилася рівнем навчальних досягнень та поведінкою дитини, батьківські збори не відвідувала, не спілкувалася з класним керівником та батьківським комітетом класу (а.с.23).

Відповідно до копії довідки Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації СЗЗ «Слов`янська гімназія» № 144/02-03 від 29.04.2024 батько дитини, ОСОБА_1 приділяє багато уваги вихованню доньки ОСОБА_3 , цікавиться її успіхами в школі, постійно спілкується з класним керівником та з учителями. Матір дитини, ОСОБА_2 , до гімназії не з`являється, не виявляє зацікавленості щодо навчання та поведінки дитини, не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями, не бере участі у вихованні доньки (а.с.24).

Відповідно до копії довідки Приватної танцювальної студії «New Art» від 26.04.2024 батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цікавиться досягненнями дитини, здійснює оплату за навчання. Матір, ОСОБА_2 не здійснила жодної оплати за навчання дитини і не бере участі у процесі навчання щодо гуртків (а.с.25).

Згідно довідки, виданої ОСОБА_1 . Центром іноземних мов від 25.04.2024 року, його донька, ОСОБА_3 , відвідує заняття з польської мови з вересня 2023 року по теперішній час (станом на день видачі довідки) (а.с.26).

Відповідно до Договору публічної оферти № Макс 0406_10/23 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06.10.2023, ОСОБА_1 отримав ряд послуг, спрямованих на збір пакету документів для подальшого навчання ОСОБА_3 у Республіці Польща (а.с.27-34).

Також судом встановлено, що з 26.02.2015 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , від якого мають малолітню доньку, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.35, 39). Також в судовому засіданні позивачем повідомлялося про народження другої дитини у цьому шлюбі, документів про народження суду не надано, однак цей факт ніким не спростований.

В матеріалах справи наявний висновок Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 14.10.2024 року, яким орган опіки та піклування Дарницького району м. Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95-96).

У висновку зазначається, що зі слів ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 не займалась належним вихованням та утриманням дитини, вела аморальний спосіб життя та у подальшому залишила дитину на своїх батьків. Під час обстеження спеціалістами служби 13.09.2024 року умов проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 було встановлено, що остання перебуває у від`їзді на навчання до Республіки Польща. Однак дівчинка виявила бажання надати письмові пояснення, у яких зазначила, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав свою матір, ОСОБА_2 , через те, що остання не бере участі у її житті та бачила свою матір востаннє у 11 років, з того часу не спілкувалася з нею взагалі. Зі слів ОСОБА_3 , за час проживання разом із матір`ю, вона має погані спогади. Крім того, ОСОБА_3 наголосила на тому, що саме вона спонукала батька подати позов про позбавлення батьківських прав її матері, аргументувавши це тим, що це дасть їй у подальшому право не допомагати фінансово своїй матері.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані матері до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 передбачених в частині першій статті 164 СК України батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, судом встановлено, що після розірвання між сторонами шлюбу у 2014 році, дитина ( ОСОБА_3 ) весь цей час, до 2024 року включно, проживала не з батьком, а з бабусею з боку матері, в с. Покровське, тоді як позивач влаштовував своє сімейне життя, взявши шлюб з іншою жінкою та народивши від неї двох дітей у м. Києві.

З наданих суду документів вбачається, що лише у 2024 році, тобто, вже через 10 років після розірвання шлюбу і проживання з бабусею, дитина почала проживати з батьком у м. Київ, де закінчила середню школу, після чого виїхала до Республіки Польща для продовження навчання.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка вела аморальний спосіб життя, притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, знаходиться на обліку лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога, притягалася до кримінальної відповідальності тощо.

Позивач не заявив клопотання про виклик жодного свідка, який міг би повідомити будь-які обставини щодо відносин у сім`ї, стосунків обох батьків з дитиною, питання щодо її виховання та утримання; суду не надано документів щодо умов проживання дитини (акту обстеження житлових умов тощо).

Суд ставив на обговорення питання щодо проведення опитування ОСОБА_3 в судовому засіданні, однак позивач вважав це недоцільним, посилаючись на те, що дитина перебуває за кордоном. Письмові пояснення ОСОБА_3 , на які у своєму висновку посилається орган опіки, суду також не надані.

Проаналізувавши наявний в матеріалах справи висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку, що він є формальним, не достатньо об`єктивним та обґрунтованим.

Зокрема, сам висновок складений зі слів позивача та письмових пояснень дитини, без участі відповідачки, не містить даних, які об`єктивно характеризують останню як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

З пояснень в судовому засіданні представника органу опіки випливає, що орган опіки навіть не намагався віднайти матір і зібрати матеріали стосовно її особистості.

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав за відсутності інших належних доказів.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що той факт, що на час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_3 проживає окремо від матері, знаходиться на повному матеріальному забезпечені позивача, який турбується про відповідний духовний та інтелектуальний розвиток дитини, з урахуванням встановлених і наведених вище фактичних обставин справи не є безумовною підставою для застосування таких наслідків, як позбавлення відповідачку батьківських прав.

Фактичні обставини справи, зокрема відсутність участі відповідачки у вихованні дитини, може свідчити про її низький батьківський потенціал, однак це, враховуючи вік дитини та життєву ситуацію в якій опинилися сторони, не може виправдовувати позбавленням її батьківських прав, оскільки таку ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів.

Суд враховує, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Крім того, на думку суду, позиція позивача - батька дитини, направлена не на захист прав та інтересів дитини, а здебільшого на реалізацію прав, які гіпотетично підпадають під зміст ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, тоді як у справах такої категорії суд в першу чергу керується інтересами дитини, а не її батьків.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , необхідно відмовити.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

За правилами ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц).

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц.

Верховним Судом у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 зроблений висновок, що факт взяття одного з батьків під варту є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків. У такому разі позбавлення батька чи матері батьківських прав буде порушенням забезпечення найкращих інтересів дитини.

У справі, що переглядається не має даних про те, де знаходиться відповідачка, як не має доказів того, що відповідачка навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лушкін Микола Юрійович залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 01.04.2025 року.

Судді: