Справа № 465/6520/23 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/212/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2024 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2024 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказували на те, що 30 липня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4545154 про надання споживчого кредиту. Даний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до кредитного договору від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 1, 90 % процентної ставки в день. Позивач зазначає, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало повністю.

Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Про відступленням права грошової вимоги за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» повідомило позичальника шляхом направлення повідомлення рекомендованим листом на адресу відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 82 722, 97 грн: сума кредиту - 20 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 40830,00 грн, інфляційні витрати - 18 918, 13 грн, три відсотки річних - 2974,84 грн.

Позивач зазначає, що до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 25-05/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 82 722, 97 грн. Просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4545154 від 30.07.2021 у розмірі 82 722, 97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2 147, 20 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 24 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 20 березня 2024 року.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року у цивільній справі № 465/6520/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Сторона відповідача позовних вимог не визнала, виклала свою позицію у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2024 року позов задоволено.

Вирішено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором № 4545154 від 30.07.2021 у розмірі 62881 гривня 70 копійок, яка складається з: 20 000, 00 грн - сума кредиту, 40830, 00 грн - сума процентів за користування кредитом, 274, 98 грн - 3 % річних, 1 776, 72 грн - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 5 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 1 632 гривні 03 копійки сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскарживОСОБА_1 , подавши в січні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана його представником ОСОБА_2 , в якій міститься прохання скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 18 грудня 2024 року, ухвалити нове рішення яким позов задоволити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитними договорами № 4545154 від 30 липня 2021 року у розмірі 24 920, 00 грн, де 20 000,00 - тіло кредиту, 4 920 грн - проценти за користування кредитом.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасування в частині присудженої суми боргу перед позивачем, а саме, відсотків за користування кредитом, 3 % річних та інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язалась сплатити проценти за користування кредитом в порядку та умовах визначених договором.

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5.2, 1.7.2 договору про надання фінансового кредиту N 4545154 від 30 липня 2021 року за користування кредитом відповідач сплачує кредитодавцю 365 % річних за зниженою ставкою від суми кредиту в розрахунку 1, 615 % на добу. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 29 серпня 2021 року.

Згідно додатку N 1 до договору про надання фінансового кредиту N4545154 від 30 липня 2021 року, загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою з процентами становить 29 600 грн. Із наданої Позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що 30 червня 2023 року за відповідачем обліковується прострочена заборгованість в сумі 22 750 грн, з яких 10 000 грн - тіло кредиту, 12 750 грн - сума заборгованості за відсотками. Із поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається що станом на 18 серпня 2023 року, за відповідачем обліковується прострочена заборгованість в сумі 60 830 грн, з яких 20 000 грн, - тіло кредиту, 40 830 грн - сума заборгованості за відсотками.

На думку апелянта, після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно до частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачувані договором проценти за кредитом припиняється.

Позивач, відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах узгодженого строку кредитування, тобто до 29 серпня 2021 року. Визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитом в сумі 40 830 грн виходить за межі 30-ти денного строку кредитування, а відтак є безпідставною та не підлягає стягненню.

Окремо звертає увагу на те, що відповідачем 07 жовтня 2021 року було проведено часткову оплату заборгованості по кредиту в розмірі 4 770 грн, що позивачем визнається та не оспорюється.

З огляду на вищезазначене, вважає, що заборгованість відповідача перед позивачем згідно з кредитним договором № 4545154 від 30 липня 2021 року становить 29 690 грн, де 20 000, 00 грн - тіло кредиту, 9 690, 00 грн - проценти за користування кредитом. З урахуванням 4 770 грн., які апелянтом було сплачено позивачу в рахунок погашення кредитної заборгованості, загальна сума заборгованості становить 24 920 грн.

11 лютого 2025 року зареєстровано відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відзив обґрунтовано законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2024 року - без змін.

Крім того, просять стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8 000, 00 грн.

18 лютого 2025 року надійшла відповідь представника відповідача ОСОБА_2 на відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

В такій сторона відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, зазначивши вкотре, що позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах узгодженого 30 денного строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заявником рішення суду оскаржується лише в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тому в іншій частині правильність рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судами двох інстанцій встановлено, 30 липня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4545154 про надання споживчого кредиту. Даний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до кредитного договору від 30.07.2021 ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 1, 90 % процентної ставки в день (далі Договір).

Даний Договір укладено в електронній формі, та підписано відповідачем за допомогою електронного одноразового ідентифікатора НОМЕР_3 30 липня 2021 року.

Також відповідачем підписано 30 липня 2021 року за допомогою електронного одноразового ідентифікатора НОМЕР_3 паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

З довідки яка надана АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), на яку 30 липня 2021 року здійснено переказ коштів на суму 20 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.2 Договору, на умовах встановлених договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно 1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000, 00 гривень. Тип кредиту - кредит.

Строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки - фіксована (п.1.4, п. 1.5 Договору)

Згідно п.п. 1.5.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1, 90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до п. 4.3 Договору.

Підпунктом 1.5.2. Договору, встановлено, що знижена процентна ставка становить 1,615 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п. 4.2.4. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту (як це сталось у даному випадку), новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення

Згідно з п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

В матеріалах справи міститься копія смс-повідомлення, направленого відповідачу, щодо акцептування первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» оферти Відповідача про продовження строку користування кредитом, в якому вказано, що кредит було продовжено до 01 жовтня 2021 року. Також вказано, що при продовжені кредиту діє стандартна процентна ставка - 1, 90% на день.

Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із позовної заяви вбачається, що у зв`язку з простроченням ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором позивач, крім заборгованості по кредиту, просив стягнути інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Кредит відповідачу надавався строком на 30 днів з 30 липня 2021 року по 29 серпня 2021 року, в подальшому на підставі п. 1.4 та п. 4.2 Договору строк дії договору було автопролонговано ще двічі на 30 днів (тобто загалом не більше ніж на 90 днів, як це передбачено умовами договору, укладення якого відповідачем не оспорюється) до 01 жовтня 2021 з стандартною процентною ставкою 1, 90 % в день.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. кредитного Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору.

Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно з частиною другогю статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із наведеного у позовній заяві розрахунку, інфляційні втрат за 2022 рік - 16 180,78 грн, за січень 2023 - 486, 64 грн, за лютий 2023 - 425, 81 грн, за березень 2023 - 912, 45 грн, за квітень 2023 - 121, 66 грн, за травень 2023 - 304, 15 грн, за червень 2023 - 486, 64 грн.

Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.

Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу відсутні.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, є вірними висновки суду, що нараховані позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по червень 2023 року стягненню із відповідача не підлягають. При цьому, за встановлених обставин даної справи, вимоги про стягнення 3% річних з 31 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 274,98 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 776, 72 грн слід задовольнити.

Встановивши, що банк належно виконав свої зобов`язання, а боржник не виконує свої зобов`язання, внаслідок чого в останнього утворилась заборованість, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши на користь позивача з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 830,00 грн, яка складається з: 20 000, 00 грн - сума кредиту, 40 830, 00 грн - сума процентів за користування кредитом, а також 3 % річних у сумі 274, 98 грн, та інфляційні втрати у сумі 1 776, 72 грн, а всього 62 881,70 грн.

Колегія суддів вважає, що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, на підставі якого ОСОБА_1 отримав можливість користуватися кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування позивачем 4 770 грн, які апелянтом було сплачено позивачу в рахунок погашення кредитної заборгованості спростовуються Карткою обліку договору (розрахунком заборгованості), яка знаходиться в матеріалах справи, і з якої убачається, що внесена відповідачем сума 4 770 грн зарахована позивачем 07 жовтня 2021 року як оплата відсотків за користування кредитом. ( а.с. 13 зворот).

А відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як зазначено в частині першій та третій статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Так, у відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача на їхню користь 8 000, 00 грн витрат на правову допомогу у апеляційній інстанції. Долучили до відзиву Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року та Звіт про надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, від 10 лютого 2025 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує, що справа в суді апеляційної інстанції розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Визначаючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, колегія суддів враховує, що під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася. При цьому, доводи відзиву на апеляційну скаргу фактично ґрунтувалися на аргументах позовної заяви та висновках суду, наведених в оскаржуваному рішенні.

Отже, правова позиція позивача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

За обставин даної справи, колегія суддів, вважає, що оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а судове рішення без змін, а розподіл судових витрат має здійснюватися пропорційно до задоволених судом вимог, однак, врахувавши виконану адвокатом роботу (надані послуги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), виходячи з конкретних обставин справи, її складності, з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягають стягненню 2 000 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2 000,00 (дві тисячі ) грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич