РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2274/24

провадження у справі №2-о/0285/102/25

31 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

при секретарі Ковальчук М.В.,

за участі заявників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просив установити факт, що заявники проживали однією сім`єю та були членами сім`ї ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилався на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для отримання виплат, передбачених Постановою КМ України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .

Представником Міністерства оборони України подано відзив на заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з посиланям на положення ст. 315 ЦПК України щодо неможливості розгляду справи про встановлення факту в порядку окремого провадження за наявності спору про право. Просив залишити заяву без розгляду, посилаючись на наступні обставини.

Згідно поданої заяви встановлення факту проживання однією сім`єю має для заявників юридичне значення, оскільки впливає на можливість отримання матеріальних виплат та гарантій. Зокрема, згідно Закону України «Про військовий обов 'язок і військову службу» такий факт надає пільги, а також дає можливість скористатись правом на оформлення одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців ті членів їх сімей».

Міністерством оборони України реалізовано свою компетенцію щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, відповідно до п. 30 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 207/168 від 19.06.2023 ОСОБА_4 - батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану лейтенанта ОСОБА_3 , що підтверджено листом від 04.05.2023 №321/КЦ/3334 - в сумі 15000000 (п`ятнадцять мільйонів) грн.

Пунктом 2 Постанови № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що у випадку, якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Системний аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» носить одноразовий характер. Рішення про виплату одноразової грошової допомоги є індивідуально визначеним нормативно-правовим актом однократної дії та вичерпується з моменту його виконання. Встановлення після виконання такого рішення певного юридичного факту не породжує у особи права вимагати зміни становища, визначеного вже виконаним нормативно-правовим актом однократної дії.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.08.2024 клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України задоволено - заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.10.2024 скасовано ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.08.2024 у даній справі та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , який одночасно є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , заявлені вимоги підтримав та просив установити факт, що заявники проживали однією сім`єю та були членами сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили.

За клопотанням заявника судом допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які повідомили, що особисто знали ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він з дитинства проживав у сім`ї ОСОБА_1 , з яким була одружена його мати. Після закінчення загальноосвітньої школи ОСОБА_3 навчався у військовому училищі в м. Львові, по закінченні якого вступив до Військової академії імені Сагайдачного. Після завершення навчання проходив військову службу в м. Львові та у Донецькій області. Під час навчання та служби регулярно приїздив до матері, сестри та вітчима.

З`ясувавши обставини, на які посилаються заявники, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інщих правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень статей 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Предметом доказування у даній справі є факт проживання однією сім`єю заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком був ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_8 . (а.с. 39)

Суд позбавлений можливості встановити родинний зв`язок за походженням між ОСОБА_3 та заявником ОСОБА_2 на підставі документів про реєстрацію актів цивільного стану.

Заявники стверджують, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є братом та сестрою по матері, якою була ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її мати - ОСОБА_8 (а.с. 31)

Суду також надано копію свідоцтва про шлюб, укладений 05.09.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , яка під час реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 " (а.с. 29).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 27).

За відсутності належних документів про зміну прізвища ОСОБА_8 , суд позбавлений можливості перевірити обставину походження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від однієї матері.

Збіг імені та по-батькові осіб, що зазначені як матері у свідоцтвах про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ) дає підстави лише для припущення, що має певний ступінь ймовірності, але не може бути взято судом до уваги в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Згідно довідки Чижівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 02.03.2023 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (назву району змінено на Звягельський) Житомирської області. За вказаною адресою також були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявники пояснили, що ОСОБА_3 тривалий час навчався у військових навчальних закладах у м. Львові, після завершення яких проходив військову службу. При цьому проживав за місцем навчання та служби. До будинку матері приїздив у гості кілька разів на рік.

Згідно пояснень ОСОБА_1 та свідків - це відбувалось приблизно один раз на два місяці. Згідно пояснень ОСОБА_2 - її брат приїздив два рази на рік.

Суду не надано доказів постійного проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації. Пояснення заявників та свідків спростовують таке твердження.

Оскільки ОСОБА_3 на момент смерті був професійним військовослужбовцем, який тривалий час проходив службу за межами території Житомирської області, суд дійшов висновку, що за таких обставин він не мав постійного спільного побуту з заявниками.

ОСОБА_3 постійно проживав окремо. Регулярне спілкування не створювало обставин проживання однією сім`єю, як це просять встановити заявники.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у будинку заявника не є обставиною, що доводить факт проживання однією сім`єю.

Аналіз положень частини 2 статті 3 СК України дає підстави для висновку, що законодавцем зроблено винятки із загального правила щодо віднесення осіб до складу сім`ї за критеріями спільного проживання та спільного побуту, а саме: 1) подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; 2) дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Оскільки правовий статус ОСОБА_3 не підпадає під вищезазначені винятки, його постійне окреме проживання є обставиною, що виключає можливість визнання його членом сім`ї заявників.

Тимчасове проживання особи протягом незначних проміжків часу в одному житловому будинку з іншими особами, які мають між собою сімейні відносини (у даному випадку ОСОБА_1 та його дочка), не створює додаткових взаємних прав та обов`язків.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність факту проживання заявників з ОСОБА_3 однією сім`єю, відповідно до визначення частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили за результатом розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.04.2025.

Суддя А.В. Помогаєв