Провадження №2/447/124/25
Справа №447/2431/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.04.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Процесуальні дії у справі.

28.08.2024 представник позивача Киричук Г.А. засобами системи «Електронний суд» звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 98 371,08 грн. та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.08.2018 на підставі кредитного договору №001, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , відповідачу видано кредит у сумі 99 828,00 грн. Відповідач не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання за договором, унаслідок чого станом на 01.07.2024 виникла заборгованість у розмірі 98 371,08 грн., що складається з заборгованості: за кредитом у розмірі 35 465,38 грн.; за відсотками 17 192,12 грн.; за комісією 45 713,58 грн. Позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу його місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, проте, у наданий строк заборгованість за кредитом погашена не була. На підставі наведеного просить позов задоволити.

У прохальній частині позову представник позивача просила проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника банку.

16.09.2024 до суду надійшла відповідь ГУ ДМС України у Львівській області на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень на позовну заяву.

Ухвалу суду від 16.09.2024, копію позовної заяви та доданих до неї документів, надіслану відповідачу на адресу його місця реєстрації проживання, отримано 09.10.2024, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 39). Водночас, у повідомленні про вручення не міститься відмітки про особисте вручення ОСОБА_1

28.10.2024 на адресу суду та 10.12.2024 засобами системи «Електронний суд» надходили клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не отримував поштового відправлення, надісланого йому судом, з метою ознайомлення з матеріалами справи.

10.12.2024 представнику відповідача надано доступ до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

10.12.2024 представник відповідача адвокат Вихівська Т.В. отримала доступ до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

25.12.2024 засобами системи «Електронний суд» представник відповідача подала відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування позиції покликалася на таке. Так, між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №001 від 23.08.2018. Проте, відповідач вважає проведений розрахунок заборгованості неналежним і необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними. Вказує, що позивачем не надано первинних банківських документів про видачу кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Крім цього, вважає, що відповідач не повинен сплачувати відсотки за користування кредитом, оскільки під час воєнного стану такі не підлягають до стягнення. Представник відповідача просить суд врахувати, що відповідач ОСОБА_1 сплачував частину заборгованості, зокрема, 23.10.2018 у сумі 6 079,62 грн., тому сума заборгованості за 23.09.2018-23.10.2018 повинна складати 1 359,35 грн. (3 700,98 + 3 737,99 6 079,62). Натомість у стовбці «Залишок непогашеної заборгованості» зазначено 2 341,63 грн., відповідно, залишок заборгованості розрахований неправильно, а такі помилки допущені і за інші періоди. Представник позивача посилається на те, що позивачем не подано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання відповідачем Умов і Правил надання банківських послуг, Пам?ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Представник відповідача вказує, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі оплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов?язань. Щодо стягнення з відповідача комісії, представник відповідача зазначила, що положення у договорі про сплату комісії на користь банку суперечать положенням ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними.

13.01.2025 представник позивача подала за допомогою системи «Електронний суд» до суду відповідь на відзив, у якому висловила незгоду з доводами представника відповідача. Вказує, що між банком та відповідачем було укладено договір у письмовій формі, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, підписував Заяву, Паспорт споживчого кредиту, у якому визначено істотні умови кредитування. Факт отримання відповідачем коштів стверджується копією платіжної інструкції про зарахування коштів. Щодо комісії представник позивача зазначила, що закон не забороняє банку встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов?язкових платежів за додаткові (супутні) послуги банку.

13.01.2025 засобами системи «Електронний суд» представник відповідача подала заперечення. Крім цього, у прохальній частині заперечень міститься клопотання про здійснення подальшого розгляду справи за відсутності відповідача та його представника.

У судове засідання сторони не з?явилися.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наявність у матеріалах справи відзиву, відповіді на відзив, а також заперечень, беручи до уваги клопотання сторін про проведення розгляду справи за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за відсутності учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

23.08.2018 відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У заяві вказані анкетні дані ОСОБА_1 , дата народження позичальника, його РНОКПП, серію та номер паспорта, зареєстроване та фактичне місце проживання. У заяві просив також підключити його до інтернет-банкінгу, присвоєно логін для входу в систему , а також зазначено номер мобільного телефону для отримання повідомлень та паролів: 60 (а.с. 11).

Крім цього, у вищевказаній заяві ОСОБА_1 просив надати йому споживчий кредит (з послугою страхування) на таких умовах: цільове призначення кредиту загальні споживчі цілі, оплата договору страхування, сплата разової комісії банку; сума 99 828,00 грн., у тому числі: на загальні споживчі цілі 87 000,00 грн., для оплати договору страхування 12 528,00 грн., для сплати разової комісії 300,00 грн.; строк кредитування 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,10 %; розмір процентної ставки 12,00 % річних; разова комісія 0,00 % + 300,00 грн.

Сторонами визначено спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ», МОО 334851, код отримувача , отримувач ОСОБА_1 .

У заяві визначено також схему повернення споживчого кредиту, а саме ануїтентну, тобто рівними платежами, з 23.08.2018 по 23.08.2020, із щомісячними сумами платежу у розмірі 7 793,92 грн., крім останнього платежу у розмірі 7 793,81 грн.

Встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 094,67 грн. щомісяця та разову комісію за надання кредиту у розмірі 300,00 грн.

Під комісією за обслуговування кредитної заборгованості мається на увазі плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту (у тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по Споживчому кредиту, підтвердження проведених платежів (а.с. 11).

Підписанням заяви відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, про що проставив свій підпис у відповідній графі заяви (а.с. 11).

Крім цього, вищевказане міститься у паспорті споживчого кредиту, підписаному 23.08.2018 відповідачем (а.с. 11 (зворот)).

На виконання кредитного договору №001 від 23.08.2018, банк, відповідно до платіжної інструкції від 23.08.2018, перерахував 99 828,00 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_1 (а.с. 22 (зворот)).

Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, сума боргу відповідача за тілом кредиту складає 35 465,38 грн., оскільки відповідачем було погашено 64 362,62 грн. Сума боргу за відсотками становить 17 192,12 грн., відповідачем погашено заборгованість у розмірі 10 944,36 грн., а за комісією 45 713,58 грн., погашено 28 561,35 грн. (а.с. 23-24).

На підтвердження своїх вимог, представником позивача до позовної заяви долучено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, що діяла з 06.04.2018 (а.с. 14-19) та виписку виписку по рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с. 25-27).

Відповідно до копії письмової вимоги (повідомлення) вих. №КНО-44.2.2/382 від 02.07.2024, АТ «ПУМБ» вимагало у ОСОБА_1 виконати зобов?язання перед банком та погасити заборгованість станом на 01.07.2024 у розмірі 98 371,08 грн. протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги (а.с. 20).

У позовній заяві представник позивача вказав, що банк направив відповідачу вищевказану вимогу, проте, відповідач не вжив заходів щодо повернення боргу.

На підтвердження надсилання вимоги відповідачу, представником позивача долучено копію витягу зі списку реєстру відправлення (а.с. 21-22) про відправлення листа ОСОБА_1 під номером 1077.

Представник позивача вказує, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Враховуючи наведене, встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору отримав можливість користуватися кредитними грошовими коштами. Позивач виконав зобов`язання, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами. Відповідач, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість.

Оцінка суду.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням кредитного договору регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів».

У цій справі суд застосовуватиме положення законодавства в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 23.08.2018.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він фактично був ознайомлений, що ствердив своїм підписом.

Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідач власноручно підписав кредитний договір №001 від 23.08.2018, чим підтвердив укладання між сторонами такої угоди, що не оспорюється відповідачем у поданих його представником відзиві та запереченнях.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, надану йому банком, тим самим погодившись у цілому з умовами та правилами надання банківських послуг та приєднавшись до них, у зв?язку з чим між ним та АТ «ПУМБ» виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач, підписавши заяву та, в подальшому, вчиняючи дії, а саме користуючись кредитними коштами і здійснюючи погашення заборгованості, що підтверджується матеріалами справи (розрахунком заборгованості, випискою по рахунку), фактично висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію відповідача, який не заперечує щодо укладення кредитного договору, представник якого вказувала, що таким здійснювалося погашення боргу, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками.

Суд враховує також те, що відповідачем не було подано контррозрахунку на підтвердження своїх доводів про часткове погашення суми боргу та відсотків за користування кредитом, окрім як зазначення про невідповідність розрахунків, проведених позивачем.

Водночас, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення з відповідача комісії не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до п. 5.7.3 розділу ІІ публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 18 (зворот)), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії).

Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати у розмірі 3 094,67 грн. щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості передбачена заявою та паспортом споживчого кредиту, включена в графік платежів (а.с. 11).

При цьому в кредитному договорі зазначено перелік банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а саме плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту (у тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по Споживчому кредиту, підтвердження проведених платежів.

У постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20 висловлено позицію з приводу правовідносин, які виникли у цій справі, зокрема Верховний Суд вказав, що споживач є слабшою стороною у відносинах із банком. Очевидним є те, що умови кредитування, бланки документів розробляв саме банк, а позиція банку про те, що споживач звернувся з офертою до банку, а банк лише акцептував його оферту є явно надуманою. При цьому в акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, яку позивач долучив до позовної заяви і яка була предметом дослідження як доказ судів попередніх інстанцій, комісійна винагорода за ставкою 2,45 % визначена без вказівки про її щомісячний характер, незважаючи на те, що процентна ставка за кредитом визначена у річному вимірі. В акцепті також зазначено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки банку сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.

Враховуючи, що банк зазначив перелік банківських послуг, віднесених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» до переліку безоплатних, проте, за які споживач повинен щомісячно оплачувати 3 094,67 грн., що приблизно дорівнює щомісячним платежам за кредитом, зазначене положення угоди є нікчемним відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене, суд виснував, що положення договору від 23.08.2018 щодо сплати ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» комісії за надання кредиту в розмірі 3 094,67 грн. щомісячно є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором №001 від 23.08.2018 у розмірі 52 657,50 грн., з яких: 35 465,38 грн. заборгованість за кредитом; 17 192,12 грн. заборгованість за процентами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи те, що позов було пред`явлено засобами системи «Електронний суд» та такий підлягає до задоволення частково, а саме на 53,5 %, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1 296,70 гривень на користь позивача.

Керуючись ст. 76, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №001 від 23.08.2018 у розмірі 52 657 (п`ятдесят дві тисячі шістсот п?ятдесят сім) гривень 50 копійок, з яких: 35 465 (тридцять п?ять тисяч чотириста шістдесят п?ять) гривень 38 копійок заборгованість за кредитом; 17 192 (сімнадцять тисяч сто дев?яносто дві) гривні 12 копійок заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 296 (однієї тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 70 копійок на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14282829.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Суддя Головатий А.П.