Справа № 465/5073/21 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1204/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Чижа Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмір 53 000,00 дол. США.

На обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що у грудні 2010 року він звернувся до маклера ОСОБА_3 з метою купівлі приміщення. Маклер запропонувала позивачеві оглянути квартиру АДРЕСА_1 . Позивач та відповідач ОСОБА_1 домовились про ціну та дату укладення Договору. Перед укладенням договору виявилось, що квартира передана в іпотеку, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу не може бути укладено. Позивач вказує, що відповідач переконав його у тому, що у разі укладення попереднього договору та сплати позивачем коштів за квартиру, відповідач та ОСОБА_4 (власник квартири) зможуть погасити кредит, зняти іпотеку та укласти основний договір. 04.01.2011 між позивачем та ОСОБА_4 (продавцем) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Сторони зобов`язалися, з урахуванням Договорів про внесення змін і доповнень до Попереднього договору, укласти Основний договір у строк до 15.05.2011. Позивач передав відповідачеві 53 000,00 дол. США як оплату за квартиру. На підтвердження отриманих коштів відповідачем складено розписки. У зв`язку з тим, що між позивачем та ОСОБА_4 не було укладено Основного договору купівлі-продажу квартири, а відповідачем не повернуто кошти, позивач звернувся із заявою в правоохоронні органи. Франківським ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000324. У кримінальному провадженні проведено експертизу, висновком якої встановлено, що рукописний текст від імені ОСОБА_1 у розписках виконано ОСОБА_1 . Під час проведення слідчий дій, а саме допитів відповідач неодноразово визнавав наявність боргу перед позивачем, що підтверджується відповідними протоколами допиту свідка. Таким чином, кошти отримані відповідачем від позивача, набуті тоді, коли підстава, на якій вони набуті згодом відпала (основний договір не було укладено у визначений строк).

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.03.2024 позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 53 000,00 дол. США.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 908,00 грн судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачу було доведено до відома, щоб він до 30.11.2012 звернувся до відділення ПАТ «КБ «Надра» Львівське РУ, направив відповідну заяву щодо бажання придбати іпотечну квартиру, провести подальший розрахунок за квартиру, а потім оформити Основний договір купівлі-продажу нерухомості, як і було обумовлено Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 04.01.2011. Однак, пропозиція Відповідача і Продавця Позивачем була проігнорована, що підтверджується листом директора ПАТ КБ «Надра» Львівське РУ Хамули О.Р. № від 04.03.2013.

Таким чином, з вини Покупця не було виконані умови домовленості. Вважає, що такі дії ОСОБА_2 - не звернення до банку щодо бажання придбати вказану квартиру та подальше укладання (основного) договору купівлі-продажу, порушили усні домовленості між сторонами та умови Попереднього договору купівлі - продажу. А згідно абзацу 3 п.5 Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М. за реєстром № 4 «При невиконанні умов даного договору з вини ПОКУПЦЯ завдаток в сумі 398 085,00 грн, що еквівалентом 50 000,00 дол. США залишається у ПРОДАВЦЯ».

Отже, не звернувшись з 01.11.2011 по 30.11.2011 в ПАТ КБ «Надра» Львівське РУ щодо бажання придбати зазначену квартиру та внести другу частину коштів у касу банку, Позивач порушив умови домовленості. Із-за таких дій Позивача, Продавець не зміг погасити існуючу заборгованість перед банком та підготувати відповідні документи для укладання Основного договору купівлі-продажу. Як наслідок - Продавець не зміг в зв`язку з цим реалізувати Позивачу квартиру. Отже, невиконання умов договору сталося з вини Позивача, тобто Покупця. Згідно з ч.1ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Таким чином, вимога позивача щодо повернення йому завдатку є безпідставною.

Вказує, що усно сторони узгодили, що 53 000,00 дол. США буде рахуватися завдатком за квартиру. Тому і ОСОБА_5 у позовній заяві вказує, що він передав за квартиру Відповідачеві 53 000,00 дол. США, а не позичив 53 000,00 дол. США. Фактично ні 28.09.2011, ні 15.06.2011 позики не відбулося, оскільки йшлося про одну і ту суму, яку передав раніше ОСОБА_5 . ОСОБА_1 як завдаток за квартиру, згідно Попереднього договору купівлі-продажу квартири, в присутності нотаріуса, маклера, своє дружини та ОСОБА_6 , що підтверджується позовною заявою ОСОБА_2 та протоколом очної ставки від 29.03.2012.

Таким чином, суд прийняв поспішне рішення, поверхнево розглянув справу, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки фактично Відповідач не позичав у Позивача грошей, а отримав їх в якості завдатку в присутності власника квартири ОСОБА_6 для забезпечення виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 04.01.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М. за реєстром № 4. Зазначене і заявлене Позивачем у позовній заяві. А згідно пункту 1 частини 1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що не звернувшись в ПАТ КБ «Надра» Львівське РУ щодо бажання придбати зазначену квартиру, Позивач порушив умови договору та статтю 38 Закону України «Про іпотеку», чим наніс другій стороні збитки. Продавець не зміг в зв`язку з цим своєчасно реалізувати квартиру. Більше того, через дії ОСОБА_2 та відкриття згідно його заяви кримінального провадження та накладення арешту на квартиру призвело до блокування продажу вказаної квартири та погашення кредиту. Зазначена квартира вже дванадцятий рік не може бути проданою, чим порушується права Відповідача та спадкоємця Продавця. Отже, невиконання умов договору сталося з вини Позивача, тобто Покупця - ОСОБА_2 .. Згідно умов Попереднього договору сторона , яка необґрунтовано ухиляється від укладання договору купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки. При невиконанні умов Попереднього договору з вини Покупця завдаток залишається у Продавця.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника ОСОБА_7 , тому неявка учасників, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 04.01.2011 ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений Попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися у строк до 04.02.2011 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 43,8 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 64,0 кв. м.

Згідно з п.1 Попереднього договору сторони домовилися, що продаж квартири буде здійснюватись за суму 406 046,70 грн, що еквіваленто 51 000,00 дол. США.

Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 5 Попереднього договору, для забезпечення виконання сторонами умов даного договору ОСОБА_2 (покупець) передає ОСОБА_6 (продавцю) завдаток в сумі 398 085,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 дол. США.

01.02.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Попереднього договору купівлі-продажу квартири. Цим договором сторони погодили внесення змін до Попереднього договору від 04.01.2011 шляхом викладення абзацу 1-го в наступній редакції: «Сторони зобов`язуються у строк до 15.03.2011 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 43,8 кв. м. та кухні. Загальна площа квартири становить 64,0 кв. м. До квартир належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 8,0 кв.м. (надалі Майно), на умовах, встановлених цим попереднім договором».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_1 53 000,00 дол. США. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_1 складено розписки від 18.02.2011, 22.03.2011, 28.09.2011; 15.06.2012. Відповідач не заперечував у відзиві на позовну заяву факту отримання грошових коштів від позивача та домовленостей, за яких вони були отримані.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку ВАТ КБ «Надра» на підставі договору іпотеки, укладеного 05.08.2005 між банком та ОСОБА_8 і ОСОБА_6 як майновим поручителем.

Відповідно до відповіді директора відділення ПАТ КБ «Надра» від 04.03.2013 №, заяв чи особистих звернень зі сторони громадянина ОСОБА_2 до Банку щодо бажання придбати вказану квартиру не було.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 покликався на те, що в обумовлений строк основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений, тому кошти, отримані ОСОБА_1 на виконання умов попереднього договору, є майном, набутим за рахунок позивача без достатньої правової підстави та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з цими доводами позивача, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами у справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу квартири, на момент отримання грошових коштів відповідач не був власником квартири та не володів нею або правом на неї у іншій формі, дійшов правильного висновку, що передані позивачем відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 53 000,00 дол. США у розумінні статті 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем і, як наслідок, підлягають поверненню позивачеві, незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу квартири.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на таке.

Згідно із частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права позивачу могло бути відомо та було відомо з 15.05.2011 строку, до якого сторони зобов`язалися укласти основний договір купівлі-продажу квартири. Судом встановлено, що відповідач частково перераховував грошові кошти позивачу, що підтверджується фіскальними чеками від 16.11.2011 та 15.06.2012,

а 16.03.2015 скерував листа до ОСОБА_2 щодо врегулювання конфліктної ситуації, тобто вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, що мало наслідком переривання перебігу позовної давності.

Разом з тим, до суду з цим позовом ОСОБА_2 звернувся лише у червні 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, передбаченої ч.1 ст. 257 ЦК України.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності у відзиві на позовну заяву від 02.12.2021 та у поясненнях від 03.04.2024.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено позовну давність, однак суд не звернув увагу на те, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності, а обставини, з якими суд пов`язав переривання позовної давності (подання відповідачем заяви від 27.04.2023 із пропозицією щодо укладення мирової угоди) виникли вже після її спливу.

За таких обставин, враховуючи сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 10.04.2025.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 10.04.2025

Головуючий

Судді