Номер провадження 2-о/754/284/25
Справа № 754/5677/25
У Х В А Л А

15 квітня 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Подану заяву обґрунтовує тим, що 09.07.2016 уклав шлюб із ОСОБА_2 , у період шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дружина від попереднього шлюбу має неповнолітнього сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, який починаючи з 2016 року постійно мешкає із заявником та перебуває на його утриманні. За таких обставин, заявник просить встановити юридичний факт, що неповнолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на утриманні заявника ОСОБА_1 . Встановлення вказаного факту необхідно заявнику з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п. 3 ч. 1 ст.2 3 ЗУ «про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вивчивши письмові матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Положення статті 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положення пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітнього сина його дружини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення такого факту йому необхідно для реалізації прав, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 23 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звернення із заявою про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітнього сина дружини заявника в цій справі необхідне заявнику для створення преюдиційного рішення для публічних відносин, що є неприпустимим.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст. ст. 293, 315 ЦПК України.

У випадку виникнення у заявника спору з відповідним РТЦК щодо відстрочки від мобілізації, заявник не позбавлений права звернутися з позовом у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 293, 315 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено - 15.04.2025.

Суддя В.О.Сенюта