Справа № 487/881/22
Провадження № 2-с/487/38/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Карташева Т.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування судового наказу, в якій просила визнати поважною причину пропуску на подання заяви про скасування судового наказу та поновити його; до розгляду заяви про скасування судового наказу по суті зупинити виконання за судовим наказом; скасувати судовий наказ, виданий 22.09.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, судового збору в розмірі 227,00 грн; покласти на стягувача судові витрати; вирішити питання про поворот виконання судового наказу.

В обґрунтування заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 зазначила, що вимоги стягувача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки власником квартири є інша особа - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно і відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вона не є ані власником, ані користувачем квартири, отже, із заявленими вимогами стягувач має право звертатись саме до ОСОБА_2 .

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу обґрунтоване тим, що про існування вказаного судового рішення їй стало відомо 12.03.2025 після відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 77476415 та винесення постанови про арешт коштів боржника. Крім того, до 13.03.2025 вона не мала зареєстрованого в ЄСІТС електронного кабінету, через що не отримувала копію судового наказу від 22.09.2022 у справі 487/881/22. Також вона не отримувала копію судового наказу і рекомендованим листом із повідомленням. Вручення їй судового наказу за правилами, встановленими ст. 272 ЦПК України, не відбулось дотепер.

Як зазначає ОСОБА_1 , сума в розмірі 21 826,48 грн, на яку державним виконавцем накладено арешт, є для неї істотною, її стягнення призведе до суттєвого втручання в її право власності та ускладнюватиме захист і відновлення її права приватної власності у разі задоволення судом заяви про скасування судового наказу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст.171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Статтею 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу, боржник ОСОБА_1 посилається на те, що судовий наказ про стягнення на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги теплопостачання вона не отримувала, а тільки 12.03.2025 дізналася про його існування після відкриття державним виконавцем виконавчого провадження та винесення постанови про арешт коштів боржника.

Суд вважає, що наведені заявником підстави пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України, є поважними, оскільки вона не була своєчасно повідомлена про ухвалене судове рішення, що підтверджується наявним в матеріалах справи судовим наказом з додатками, які були направлені ОСОБА_1 за вказаною у заяві про видачу судового наказу адресою та повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Крім того, в матеріалах справи наявна постанова державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.03.2022 у ВП № 77476415 про арешт коштів боржника.

Отже, твердження ОСОБА_1 про отримання нею вперше інформації стосовно видачі судового наказу лише 12.03.2025 не спростовані матеріалами справи, а тому строк для подання заяви про скасування судового наказу слід поновити.

Стосовно вимог про скасування судового наказу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Встановлено, що 22.09.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва за заявою ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн.

Як на підставу для скасування судового наказу ОСОБА_1 посилається на те, що власником квартири АДРЕСА_1 є не вона, а інша особа.

Таким чином, скільки ОСОБА_1 заперечує проти вимог стягувача, вважає їх необґрунтованими у повному обсязі та вказує на інші обставини, які потребують дослідження, отже існує спір про право, який підлягає розгляду судом у спрощеному позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судовий наказ підлягає скасуванню.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку визначеному ЦПК України.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 зупинити виконання судового наказу, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки із скасуванням наказу його примусове виконання закінчується (ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016). Зупинення ж вчинення виконавчих дій застосовується в інших випадках, передбачених ст. 34 Закону № 1404-VIII, але не у зв`язку із скасуванням судового рішення, за яким вчиняються виконавчі дії.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу, суд дійшов такого.

Згідно з ч. 3 ст. 171 ЦПК України, в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України, Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року по справі № 13-рп/2011 роз`яснено, що інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відтак, поворот виконання рішення це повернення сторін виконавчого провадження в первісне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

За своєю суттю поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням (постанова Великої палати Верховного Суду 04.09.2019 року у справі № 569/15646/16-ц).

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14, оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених ст. 382 ЦПК України 2004 року (ст. 445 ЦПК України у редакції з 15 грудня 2017 року), яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

ОСОБА_1 надано постанову державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника від 12.03.2025, зі змісту якої неможливо встановити, чи відбулося списання/утримання грошових коштів з ОСОБА_1 на погашення заборгованості за судовим наказом по справі № 487/881/22 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти в розмірі 21 826,48 грн списано з карткового рахунку ОСОБА_1 або сплачено у інший спосіб на виконання судового наказу по справі № 487/881/22 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання судового наказу.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» витрат зі сплати судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки стягнення на користь боржника сплаченого судового збору в разі скасування судового наказу не передбачено Розділом ІІ «Наказне провадження» Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 170, 171 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для подачі заяви про скасування судового наказу.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ від 22 вересня 2022 року, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі № 487/881/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги теплопостачання в розмірі 21 599,48 грн та судового збору в сумі 227,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Роз`яснити стягувачу право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Карташева