Провадження №2-зз/369/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача Доценко О.В.,

представника відповідача Чухраєвої Н.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Чухраєвої Надії Сергіївни про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

13.03.2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про скасування заходів забезпечення позову. Свої вимоги мотивувала тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2025 було застосовано заходи забезпечення позову. Вказала, що 13.02.2025 Сихівським районним судом м. Львова у справі № 464/972/25 було винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на 6 місяців, яким вирішено: «заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 у притулку ГО «Центр «Жіночі перспективи» та, у разі зміни місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , до будь-якого нового місця (будь-яких нових місць) проживання (перебування) ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб». Обмежувальний припис видано до 13.08.2025 (включно). А тому на даний час викання ухвали про забезпечення позову неможливо. Просила суд скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2025 року.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги клопотання підтримала, просила суд задовольнити клопотання.

У судовому засіданні позивач та його представник з приводу клопотання заперечували, просили суд відмовити у задоволенні клопотання.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, задоволено частково.

Визначено час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 кожний вівторок з 17:00 год. до 11:00 год. середи та кожну суботу з 09:00 год. до 10:00 год. неділі, а також інші дні за попередньою домовленістю сторін за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_1 та зобов`язано матір передавати дитину ОСОБА_3 , його батьку ОСОБА_1 . В іншій частині відмовлено.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13.02.2025 року заяву ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким вжито заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , а саме:

- заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 у притулку ГО «Центр «Жіночі перспективи» та, у разі зміни місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , до будь-якого нового місця (будь-яких нових місць) проживання (перебування) ОСОБА_1 ;

- заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В решті вимог відмовлено. Строк обмежувального припису - 6 місяців, тобто до 13.08.2025.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом. Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин(п. 3ч. 1 ст. 150 Кодексу),іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 10ч. 1 ст. 150 Кодексу). Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 12 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: «[…] співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 вказано, зокрема таке: «Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору».

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З матеріалів справи вбачається, що наразі сторони проживають окремо, між ними наданий час виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Однак з матеріалів справи вбачається, що на даний час виконання ухвали про забезпечення позову неможливе з підстав суттєвої зміни обставин справи, видачі обмежувального припису та проживання сторін у різних містах, що унеможливлює виконання графіку спілкування батька з малолітнім сином у визначений судом графік. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2025 року у справі № 369/14216/24, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись: ст. 158 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

постановив :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року у справі №369/14216/24.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 28 березня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ