Справа № 456/547/25
Провадження № 2/456/766/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Яніцькій М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Плешка З.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 , поданої в його інтересах головним спеціалістом відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діаною Олегівною до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним переміщення, відібрання дітей та передача батькові, повернення малолітніх дітей до Португальської Республіки,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача). Головний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Д.О., в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним переміщення та подальше утримування відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця постійного проживання у Португальській Республіці за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10-ти днів з дати отримання повного тексту рішення; якщо відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовиться повертати малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Португальської Республіки, відібрати дітей і передати батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення повернення дітей до Португальської Республіки за адресою: АДРЕСА_1 . Покласти витрати, пов`язані з поверненням дітей до Португальської Республіки на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Винести рішення у цій справі протягом шести тижнів від дати отримання цієї позовної заяви. Допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення дітей до Португальської Республіки. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (Відповідач) є батьками малолітніх ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Коїмбра, Португальська Республіка та ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Коїмбра, Португальська Республіка. Діти з моменту народження до виїзду в Україну постійно проживали в Португалії, що підтверджується копією довідки зі школи щодо навчання ОСОБА_6 від 24.10.2024 та копією електронних повідомлень зі школи від 23.10.2024 щодо навчання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Відповідно до інформації, вказаної в заяві ОСОБА_9 до державної прокуратури округу Коїмбра, Позивач та Відповідач одружилися 03 лютого 2014 року у місті Львів, Україна, після чого вони переїхали в Португалію, де й залишилися спільно проживати. Запис про шлюб було здійснено відділом реєстрації актів цивільного стану м. Коїмбра, Португалія. 26.06.2024 ОСОБА_10 подав позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_11 до Окружного суду м. Коїмбра. За результатами розгляду справи 13.12.2024 Окружним судом міста Коїмбра винесено рішення про розірвання шлюбу. 21.10.2024 Позивач дізнався, що Відповідач разом з дітьми виїхала в Україну, де відтоді перебуває. ОСОБА_10 не був повідомлений та не надавав згоди на виїзд дітей з території Португалії. У зв`язку з цим, 18.11.2024 електронною поштою до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року) через Міністерство юстиції Португальської Республіки надійшла заява Позивача від 12.11.2024 про сприяння поверненню дітей до місця їх постійного проживання у Португальській Республіці. 22.11.2024 на підставі заяви Позивача, відповідно до пункту 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 №952 (далі - Порядок), Міністерство юстиції України доручило Відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) звернутися до Відповідача з метою роз`яснення їй положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дітей до Португальської Республіки. 25.11.2024 Відділом надіслано Відповідачу лист з проханням у строк до 03.12.2024 надати пояснення щодо її намірів стосовно добровільного вирішення питання та з роз`ясненням норм Конвенції. З листом від 02.12.2024 ОСОБА_12 надала письмові пояснення щодо заяви про сприяння повернення дітей до Португалії, у яких зокрема зазначила причини відмови повернення дітей до Португалії. Таким чином, Відповідачка одноосібно в порушення батьківських прав Позивача прийняла рішення про зміну дітьми держави їх постійного місця проживання. Своїми діями, зокрема, не повертаючи дітей до постійного місця проживання у Португалію, Відповідачка порушує права дітей та Позивача, зокрема, права дітей на належне батьківське виховання та право Позивача на визначення місця проживання дітей. 09.01.2025 Міністерство юстиції Португальської Республіки надіслало Міністерству юстиції України заяву адвокатів ОСОБА_9, які представляють його інтереси у Португальській Республіці, відповідно до якої Позивач просить розпочати судові процедури щодо повернення дітей до місця їх постійного проживання у Португальській Республіці. Позивач вважає, що Відповідачка неправомірно здійснила незаконне вивезення та здійснює подальше протиправне утримування дітей на території України, що підпадає під дію Конвенції 1980 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року №3303-IV. Згідно зі статтею 14 Конвенції 1980 року встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування, суд може безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів. Отже, у розумінні вищенаведеного вивезення дітей та подальше їх утримування Відповідачем на території України без згоди на те Позивача є протиправним. Відповідач порушує права Позивача на піклування про дітей, що включають право на визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . За таких умов стаття 8 Конвенції 1980 року надає право особі, яка стверджує, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, звернутися із заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини. Позивач вважає, що наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на території якої утримуються діти, зобов`язана повернути дітей в державу їх постійного проживання, зокрема: - дії, що порушують права Позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція 1980 року набула чинності для України з 1 вересня 2006 року, а у відносинах між Україною та Португальською Республікою з 1 червня 2007 року, тобто до моменту переміщення та подальшого утримування дітей на території України без згоди Позивача); - діти, про яких йде мова, не досягли 16-річного віку ( ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та досягне 16-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та досягне 16-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_8 ); - Португалія є державою, в якій діти постійно проживали, і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дітьми, піклування про дітей, у тому числі визначення їх місця проживання; - дії щодо вивезення та утримування дітей за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а Позивач не давав згоди на зміну місця проживання дітей, тобто його права та інтереси порушені внаслідок утримування дітей на території України. Стаття 11 Конвенції 1980 року зобов`язує суд без затримок здійснювати усі процедури для повернення дітей, а якщо рішення у справі не винесено протягом шести тижнів із дати початку процедур, заявник або Центральний орган запитуваної держави мають право просити про надання їм пояснень про причини затримки. Водночас, статтею 19 Конвенції 1980 року визначено, що ніяке рішення, прийняте відповідно до цієї Конвенції, щодо повернення дитини не розглядається як встановлення обставин будь-якого питання про піклування. Стаття 12 Конвенції 1980 року встановлює, що судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі Статтею 16 Конвенції 1980 року передбачено, що після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується (в даному випадку - Україна), не можуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції. Згідно зі статтею 30 Конвенції 1980 року будь-яка заява, надіслана до Центральних органів або безпосередньо до судових чи адміністративних органів Договірної держави відповідно до умов цієї Конвенції, разом із прикладеними до неї або виданими Центральним органом документами або іншою інформацією приймається судами або адміністративними органами Договірних держав.

В додаткових поясненнях, адресованих суду позивач вказує на те, що пояснення представника відповідача не відповідають дійсним обставинам справи та спрямовані на введення Суду в оману. Є намаганням поставити його у невигідному світлі перед Судом та не підтверджені жодним доказом, а тому не можуть братись до уваги під час вирішення цієї справи судом. Разом з тим він має намір спростувати доводи Відповідачки у зв`язку з чим вважає за необхідне звернутись та надати Суду власні пояснення з приводу питань, що виникають під час судового розгляду. З моменту одруження, він робив усе можливе аби забезпечити своїй сім`ї належні та безпечні умови життя. Відповідачка мала повний доступ до всіх сімейних фінансів, що також підтверджується фактом зняття грошових коштів та оплата товару португальською банківською карткою, на території України 23.10.2024, 29.10.2024., 30.10.2024, 14.11.2024, 27.11.2025. Відповідачка також знімала готівку у відділенні банку в Португалії, 24.09.2024. Відповідачка обираючи свою поведінку під час судового розгляду намагається набути образу жертви, яка потерпала від домашнього насильства, однак ця позиція є лише спробою надати своїм протиправним діям формальних ознак правомірності. Наголошує, що з його боку, ніколи не було жодних дій, які можуть мати ознаки фізичного чи психологічного насильства. Це також підтверджується й тим фактом, що він ніколи не притягався до відповідальності за вигадані події, про які вказує представник Відповідачки. Вважає за необхідне підкреслити, що відповідачка й раніше діяла безпідставно звертаючись до правоохоронних органів та в подальшому відкликаючи свої заяви. Як приклад це справа № 382/24.9РССВК, яка була завершена через відсутність будь-яких підстав та доказів. На його переконання, Відповідачка умисно готувалась до перетину кордону та відібрання у нього дітей. Він переконаний, що Відповідачка відбираючи дітей, діє всупереч їх інтересам, залучає їх до конфлікту з батьком, внаслідок чого діти втрачають повноцінний образ сім`ї. До моменту відібрання дітей, їхні відносини були максимально близькими, та прив`язаними одне до одного. Вони постійно проводили спільно час. Він займався навчанням та вихованням дітей. Розлучивши його з дітьми, він перебував під постійним психологічним тиском, він впевнений, що діти люблять його не менше ніж до викрадення, а тому й вони станом на сьогодні отримують моральні страждання. В силу віку останні не можуть у повній мірі усвідомлювати конфліктну ситуацію, у зв`язку з чим несвідомо підпадають під вплив єдиного авторитету, який поруч - мами. Така позиція Відповідачки очевидно руйнує у дітей образ батька, що в подальшому матиме негативний вплив для їх духовного та морального розвитку. Вважає за важливе пояснити, що Відповідачка його повністю обмежила у спілкуванні з дітьми та де факто позбавила батьківських прав. Повна зміна усталеного життя дітей очевидно є важким випробуванням, пов`язаним не лише із втратою батька, а й друзів, планів на майбутнє, звичного оточення та відчуття безпеки та передбачуваності. Перебування дітей в країні, де триває активна війна є бажанням Відповідачки, а не дітей. 25.06.2024 він звернувся до Суду з питань сім`ї та неповнолітніх району Коїмбра з заявою про розірвання шлюбу, за наслідками якої було відкрито провадження. Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що їхні подружні стосунки протягом 2023 року супроводжувались постійними дискусіями в ході яких мати неповнолітніх погрожувала батькові втекти з країни разом з дітьми. Крім того судом було встановлено, що подружні відносини між сторонами почали деградувати, що призвело до остаточного розриву спільного життя і подружжя, у зв`язку з чим було прийнято рішення про розірвання шлюбу. Якби Відповідачка мала реальні підстави побоюватись за своє життя чи здоров`я, або за майбутнє дітей, остання очевидно б скористалась правовими механізмами захисту прав, які надані їй країнами Європейського союзу. Однак, без будь-якого вирішення конфліктної ситуації в Португалії, сховавши дітей Відповідачка вивезла дітей до країни, в якій триває активна фаза бойових дій.

Крім цього, позивач зазначає про те, що ніколи не здійснював будь-яких агресивних дій відносно колишньої дружини чи дітей. Навпаки він звернувся до Суду з рядом клопотань, в яких просив приєднати до матеріалів справи аудіо та відео докази, з яких вбачається, що ініціатором конфліктів є колишня дружина. Саме дружина здійснювала психологічний тиск на нього, маніпулювала дітьми та намагалася отримати задоволення власних інтересів за рахунок маніпуляцій та тиску. Така ситуація призводила до його емоційного виснаження та відображалась на психологічному здоров`ї дітей. Разом з тим повідомляє, що у зв`язку з вказаними дефектами емоційного стану, колишня дружина була змушена відвідувати психолога. В моменти емоційних зривів Відповідачка неодноразово, забиравши дітей, покидала житло та з`являлась лише за кілька днів. Після таких повернень діти були замкнені та перелякані. Не могли пояснити де знаходились та що робили. Звертаючись до суду з цим позовом, він має на меті убезпечити своїх дітей, адже переконаний, що неконтрольована поведінка колишньої дружини ставить під ризик їх психологічний стан та здоров`я. За час їхнього життя в Португалії вони проводили багато часу разом. Саме він найбільше свого часу приділяв вихованню, навчанню та дозвіллю дітей. В нього педагогічна та музична освіта, він вивчав психологію та постійно розвиває власні навички. Зауважує, що набуття дітьми українського громадянства було ініційоване саме Відповідачкою, яка пояснювала, що це необхідно лише для отримання нею соціальних виплат.

Позиція відповідача. В додаткових поясненнях, адресованих суду, представник відповідача вказує на те, що зі слів довірительки, ОСОБА_12 , одружившись у 2014 році поїхала за чоловіком у Португалію. Народивши двох дітей у м. Коїмбра (Португальська Республіка) пройшла курси вивчення мови. Оскільки чоловік казав, що не хотів, щоб вона працювала, - вона піклувалася про дітей і вела домашні справи. Час від часу їздила до України, щоб пролікувати та оздоровити дітей, тому, що у Португальській Республіці не надавали відповідного лікування, оскільки саме в Україні виявили в дітей непереносимість лактози в обох дітей. В Україні ОСОБА_12 пройшла курси вивчення косметології, для того, щоб займатися улюбленою справою в Португалії і таким чином підзаробляти. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 прожили у шлюбі 10 років, але останні 3 роки їх спільного життя були найжахливішими у житті ОСОБА_15 . Коли захворів її батько, вона вимушена була з дітьми приїхати до України, щоб допомагати матері у догляді за онкохворим батьком. Це тривало 5 місяців. Коли повернулася до Португалії, то через наявності багатьох обставин почала підозрювати чоловіка у подружній зраді. Згодом ОСОБА_15 виявила це безпосередньо. Після цього в сім`ї розпочалися конфлікти та з`ясовування стосунків, і вона вважала за необхідне повідомити про цю зраду чоловікові «суперниці», який ще й є їх кумом. Після її вчинку, чоловік погрожував ОСОБА_15 помстою. Він казав: «За те, що розповіла, ти за все заплатиш». Крім цього були присутні образи, обзивання, а потім і фізична сила (це все відбувалося в стані постійного алкогольного сп`яніння: бив, душив, тягав за волосся, а одного разу вкусив, як звір, в той момент коли відповідачка його гладила по голові та намагалася заспокоїти). Все це він робив у присутності дітей. Відповідачка неодноразово викликала поліцію, яка попереджала їх, що при таких частих випадках конфліктів дітей заберуть в інтернат. Також свідками їх конфліктів були сусіди. Були дні, коли діти випрошували в батька хоч якоїсь уваги та присутності на прогулянках - поїздках. Були випадки, коли позивач приїжджаючи додому, агресував, рвав свій одяг, викидав речі відповідачки, фотографував це все і надсилав дитині, і мамі відповідачки. Регулярно, повертаючись з постійних відряджень, зловживав алкоголем. Останнім часом позивач відмовлявся давати кошти на лікування відповідачки (стоматологія, аналізи та ін.), чим чинив фінансове насильство. На Великодні свята, через його неадекватні дії та фізичне знущання, відповідачка з дітьми вимушені були перебувати на вулиці. Позивач з метою помсти консультувався з відповідними спеціалістами, фіксував всі гарні вчинки з сім`єю на телефон (фото, відео), а фото- відео докази відповідачки знищив, забравши у відповідачки два телефони. Одного разу влітку, відповідачка з дітьми вимушені були перебувати 3 дні в знайомих через позивача, а саме, через його зловживання алкоголем та знущання. Відповідачка зверталася до священників, поліції, психологів і в консульство. Відповідачка повідомляла про випадок, коли дитина мала температуру 40 градусів та марила, і на прохання до позивача терміново купити ліки, щоб збити температуру, він сидів в кафе та розпивав спиртні напої, просто ігноруючи її прохання. Все їх спільне життя позивач працював і місяцями був відсутній, а все домашнє господарство та догляд і піклування про дітей вела відповідачка. Навіть після купівлі квартири, ремонтами і т.ін. - всім цим займалася відповідачка. Ставлення позивача до відповідачки з дітьми не змінювалося. Позивач все робив, щоб відповідачка не мала своїх коштів і роботи. Відповідачка терпіла це тільки тому, що надіялася що позивач зміниться. І вона все робила для цього: купувала медикаменти, ходила з позивачем до священника, відповідачка хотіла допомогти йому вибратися з алкоголізму. В Португалії відповідачка почувалася незахищеною і в небезпеці, тому приїхала туди де безпечно і є підтримка. З огляду на викладені факти, постійне місце проживання дітей з матір`ю є логічним і обґрунтованим. Це забезпечує стабільність і захист від негативного впливу з боку батька (позивача). Приїзд відповідачки в Україну разом із неповнолітніми дітьми, був вимушеною мірою задля збереження здоров`я та життя від домашнього насильства зі сторони батька ОСОБА_9 , який неодноразово своїми діями загрожував їх фізичному та психологічному здоров`ю. Відповідачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів Португальської Республіки, 28 лютого 2024 р. була подана відповідна заява про домашнє насильство 96013/2024. Також у квітні 2024 р. відповідачка зверталася за допомогою до Консульства України в місті Лісабон. Виїзд з Португальської Республіки відбувся 16 жовтня 2024 року, в Україну на місце постійного проживання у село Нежухів Стрийського району прибули 19 жовтня 2024 року. Перед виїздом із Португальської Республіки відповідачка відвідала Генеральне Консульство України в місті Лісабон, для отримання усіх необхідних документів: довідки про реєстрацію особи громадянином України, свідоцтва про народження та паспортів для дітей, так як ОСОБА_10 викрав ці документи та позбавив відповідачку можливості вільно пересуватися з дітьми, окрім того, він також викрав у відповідачки два мобільних телефони марки Samsung A50 тa Samsung A14, де зберігалися фото та відео - докази його жорстокого поводження із відповідачкою та дітьми та інші особисті документи (професійний сертифікат з косметології, апарат мезотерапії, роздруковані документи про власність покупки квартири). Позивач вживав алкоголь та неодноразово завдавав тілесних ушкоджень відповідачці та дітям, грубо виражався на їх адресу, погрожував забрати дітей, здійснював моральний та психологічний тиск на дітей, щоб забезпечити безпеку дітям та собі, відповідачка покидала дім та проживала по декілька днів у друзів. Згідно із законодавством Португальської Республіки виїзд неповнолітніх громадян із країни, а також в`їзд і виїзд неповнолітніх іноземців, які законно проживають, регулюється статтею 23 Декрету-закону 138/2006 від 26 липня (опубліковано як додаток до Декрету-закону 19/2018). від 14 березня) та статтею 31 Закону 23/2007 від 4 липня (опубліковано як додаток до Закону 102/2017 від 28 серпня) не потребує додаткових дозвільних документів, якщо неповнолітні подорожують у супроводі одного з батьків. Якщо один з батьків, який не супроводжує неповнолітнього або виконує батьківські обов`язки, виступає проти виїзду неповнолітньої дитини з національної території, про це волевиявлення можна повідомити через прямий контакт зі Службою у справах Іноземців та прикордонної служби / SEF. Батьком дітей цього волевиявлення не було здійснено, тому виїзд неповнолітніх дітей відбувся у рамках чинного законодавства Португальської Республіки. Заяву про повернення дитини (дітей) батьком було подано Гендепартаменту Адміністрації Юстиції 12 листопада 2024 року. Звертає увагу, що у поданій заяві до Гендепартаменту Адміністрації Юстиції 12 листопада 2024 року, громадянин ОСОБА_10 натуралізований португалець, маючи при цьому українське громадянство. Зі слів батька ОСОБА_9 викладених у вище вказаній заяві: «Батько не може в`їхати на територію України, тобто його виїзд буде заборонений, оскільки він також є громадянином України, оскільки він є чоловіком (чоловічої статі) у віці від 18 до 60 років», що свідчить про свідоме порушення ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Незважаючи на відносно короткий час перебування дітей в Україні, вони в повній мірі соціалізувалися, відвідують Нежухівський ліцей, Стрийської міської ради, с. Нежухів, що підтверджується довідками з навчального закладу за номерами 278 та 279 від 11.11.2024, займаються у дитячому зразковому хореографічному колективі "Лілея" при Народному домі с. Нежухів Стрийської міської ради, відвідують гурток малювання у Філії Лисятицької школи мистецтв, діти знаходиться в Україні на обліку в закладі охорони здоров`я. Також довірителька звернулась до БФ «Карітас Стрийської Єпархії УГКЦ» для забезпечення психологічної підтримки дітей, які постраждали від домашнього насильства. Після переїзду в Україну, діти не відчувають жодного дискомфорту, вони оточені новими друзями та однокласниками, а також любов`ю та опікою близьких, в тому числі бабусі ОСОБА_16 . Відповідачка проживає разом з дітьми в будинку батька, який помер. Спадщина на даний час не оформлена. Діти мають окрему кімнату та для них створені всі умови для повноцінного навчання та відпочинку (це вбачається з акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 12.02.2025). Повернення в Португалію заподіє дітям психічну шкоду та створить для дітей нетерпиму обстановку. За обставин, які склалися, відповідачкою створені найкращі умови для дітей, в них є своя дитяча кімната, є додатково місце де вони граються, де відпочивають, діти забезпечені іграшками та іншими речами для розвитку. Відповідачка любить своїх дітей та має змогу забезпечити їх всім необхідним. Вона працює, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, знає детально про їх стан здоров`я та як потрібно звести до мінімуму будь які ризики, постійно відвідує з дітьми лікарів, піклується про їх розвиток, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Відповідачка має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого Позивач забезпечити не в змозі, перебуваючи постійно у відрядженнях, а по приїзду з відряджень перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, відповідачка не чинить жодних перешкод для спілкування позивача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька. Враховуючи вищевикладене, повернення в Португалію дітей розірве їх сталі соціальні зв`язки, завдасть їм нетерпимої обстановки та психічної шкоди. Та й мотиви Позивача щодо повернення є сумнівними, оскільки в силу своєї роботи та бажань він не буде піклуватися та виховувати дітей. Переїзд до Португалії створить дітям нетерпиму обстановку через втрату звичних умов життя та вплине на їх психічний і емоційний стан. Проживання в Україні з матір`ю відповідає інтересам дітей. Діти народжені у шлюбі двох громадян України та мають українське громадянство. Вони виховується в україномовному середовищі та мають сталі соціальні зв`язки в Україні. Відповідачка та її родина дотримуються українських традицій і надають пріоритет національним цінностям. З урахуванням сталих соціальних зв`язків, мовного середовища та необхідності захисту інтересів дітей, проживання дітей з матір`ю в Україні є найбільш оптимальним і відповідає їх фізичному, психологічному та культурному благополуччю. По прибуттю в Україну, 12.11.2024 о 10:44 відповідачкою була подана заява у Стрийське Районне Управління Поліції ГУНП у Львівській області та передана в Консульство України в місті Лісабон. Відповідачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів Португальської Республіки, 28 лютого 2024 р. була подана відповідна заява про домашнє насильство 96013/2024, за якою відкрите кримінальне провадження та відповідачка визнана потерпілою. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позиція учасників по суті спору в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України дав показання про те, що з відповідачкою вони розлучилися, хоча проживали разом. Що між ними трапилося і що стало причиною розпаду сім`ї, сказати не може. Коли дружина покинула територію Португалії, він був у відрядженні. З часу її повернення В Україну, вони не спілкувалися між собою. З дітьми вона йому перешкоджає у спілкуванні. Вказав, що діти народилися і постійно проживали в Португалії. Він хоче повернути дітей до їхнього постійного місця проживання. Він не може приїхати в Україну, бо має постійне місце роботи в Португалії. У нього є як у батька обов`язок виховувати дітей, але мати їх викрала і незаконно перевезла на територію України, без його дозволу. Під впливом матері, діти не бажають з ним на даний час спілкуватися. Він ніколи не чинив домашнє насильство по відношенню до відповідачки. Він її не бив, ніколи не ініціював сварки при дітях. Діти та їхня матір завжди були усім забезпечені. Зараз діти в країні, де війна і перебувають на повному утриманні своєї матері. Він надавав фінансову допомогу дітям, коли вони приїхали в Україну. Відповідачка виїхала до України, після того, як дізналася, що він подав на розлучення. Вона була присутня в суді, під час розгляду питання про розлучення. В Україні відповідачка звернулася до суду з питанням про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. Вважає, що відповідачка бажає за рахунок аліментів утримати себе. Він аліменти не сплачує. Впродовж останнього року він дійсно бував у відрядженнях по 2- тижні, однак, коли діти повернуться до нього, він буде з дітьми і не планує їздити у відрядження. Його робочий час з 08.00 год. до 17.00 год. Він не давав дозвіл на виїзд дітей за кордон. До цього, він дійсно давав нотаріальні доручення. Він не був обізнаний з фактом виїзду відповідачки з дітьми в Україну, дізнався про це випадково. Він не забирав у відповідачки свідоцтва про народження дітей. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник позивача Сов`як Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та вказала, що позивач не давав згоди на виїзд дітей з Португалії. Відповідачка одноосібно прийняла рішення про зміну дітьми держави їх постійного місця проживання. Позивач проводив з дітьми весь свій вільний час, а тому після повернення зможе належним чином забезпечити їх виховання та проживання з ним. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України дала показання про те, що в 2014 році вони уклали шлюб з позивачем, вона поїхала за ним в Португалію, вони проживали разом, від шлюбу у них народилося двоє дітей. Однак з 2022 року позивач почав зраджувати їй у подружній вірності та знущатися над нею, оскільки вона повідомила про факт зради чоловіка коханки. Після цього, позивач казав їй, що вижене її з житла, а дітей від неї забере. Вона зверталася у поліцію, в соціальні служби. У квітні 2024 року вона звернулася до українського посольства за допомогою. Квартира придбана у Португалії під час шлюбу і належить їм обом. Після судового засідання у Португалії, позивач напився, бив і душив її в присутності дітей. Діти через позивача перебувають у стресі і змушені відвідувати психолога, оскільки всі знущання позивача над нею відбувалися в присутності дітей. На даний час у позивача подвійне громадянство, він може без жодних перешкод приїхати в Україну і спілкуватися з дітьми, вона не чинить йому жодних перешкод. Однак позивача не цікавить стан здоров`я дітей, він не надає коштів на утримання дітей, аліменти не сплачує. У неї чотири освіти, вона працює і на даний час самостійно забезпечує дітей. В Португалії позивач не дозволяв їй працювати. Діти на даний час щасливі, добре навчаються у школі, мають нових друзів і забезпечені всім необхідним. Вони не бажають повертатися в Португалію. Діти на даний час не бажають спілкуватися з батьком, особливо ОСОБА_8 , якого батько навіть не привітав з днем народження. Син дуже боїться батька. Вважає, що повернення дітей до Португалії може завдати шкоди їх психічному здоров`ю. В українському консульстві їй були надані всі необхідні документи для виїзду з Португалії в Україну. В батька вона дозволу не брала, оскільки такий потрібно не було, так як не існувало жодних заборон і вона мала право на виїзд за кордон з дітьми. Вона повернулася в Україну заради своїх дітей. Коли вона у 2021 році у зв`язку з хворобою її батька була близько місяця в Україні, позивач на роботу не ходив і був з дітьми разом вдома. У суді в Португалії позивач змушував її підписати документи про проходження лікування в психіатра і нарколога. Можливо вони і повернулися б у Португалію, але батько поводить себе неадекватно і незрозуміло, тому такого наміру на даний час у неї немає. Батько знущався над дітьми, як і над нею, він тиран, а тому повертати дітей йому небезпечно. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 повністю підтримала пояснення, долучені до матеріалів справи та вказала, що в найкращих інтересах дітей буде перебування їх разом з матір`ю в Україні, яка повністю їх забезпечує та виховує самотужки. Діти були свідками домашнього насильства, яке чинилося впродовж тривалого часу батьком над матір`ю. На даний час у дітей комфортні умови проживання, вони відвідують школу та гуртки і не мають жодного бажання повертатися до батька в Португалію. Повернення дітей до Португалії суперечить їх якнайкращим інтересам. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_17 в судовому засіданні висновок Служби у справах дітей підтримала та вказала, що для дітей буде краще залишитися з матір`ю в Україні. Зауважила, що при спілкуванні діти виявили бажання проживати з матір`ю і не мали жодного бажання повертатися до батька в Португалію. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2025 року відкрито провадження у справі.

07.02.2025 відповідачем ОСОБА_3 подано відзиви на позовну заяву.

14.02.2025 відповідачем ОСОБА_3 подано доповнення до відзиву.

14 лютого 2025 року на адресу суду з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_9 надійшли клопотання позивача ОСОБА_1 , адвоката Рікардо Нунес Перейра про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 клопотання позивача ОСОБА_1 , адвоката Рікардо Нунес Перейра про проведення судових засідань у справі за позовом ОСОБА_1 , поданої в його інтересах головним спеціалістом відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діаною Олегівною до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним переміщення, відібрання дітей та передача батькові, повернення малолітніх дітей до Португальської Республіки, в режимі відеоконференції, повернуто заявникам без розгляду.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 відзив ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 , поданої в його інтересах головним спеціалістом відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діаною Олегівною до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним переміщення, відібрання дітей та передача батькові, повернення малолітніх дітей до Португальської Республіки, доповнення до відзиву з додатками, - повернуто відповідачу без розгляду.

19.02.2025 представником третьої особи - органу опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області подано до суду клопотання про долучення письмових доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника третьої особи - органу опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про долучення письмових доказів.

20.02.2025 відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про відвід головуючого судді Бучківської В.Л.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2025 в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді відмовлено.

20.02.2025 представником третьої особи - органу опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи рішення ВК Стрийської міської ради №54 від 20.02.2025.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника третьої особи - органу опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про долучення до матеріалів справи рішення ВК Стрийської міської ради №54 від 20.02.2025.

05.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано до суду додаткові пояснення.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 , долучено до матеріалів справи додаткові пояснення.

06.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про долучення доказів.

10.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про допит свідка ОСОБА_18 .

10.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду письмові пояснення.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , долучено до матеріалів справи письмові пояснення.

10.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення письмових доказів.

13.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про допит свідків позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 та допит свідка ОСОБА_19 .

13.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про долучення доказів.

14.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про долучення доказів.

14.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про допит свідка ОСОБА_18 .

14.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення письмових доказів.

18.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2025 відкладено розгляд клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення письмових доказів.

18.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про допит свідка ОСОБА_20 .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення письмових доказів.

18.03.2025 представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про допит свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2025 знято з розгляду клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення письмових доказів.

19.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду письмові пояснення.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , долучено до матеріалів справи письмові пояснення.

19.03.2025 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про допит свідка ОСОБА_24 .

Суд, заслухавши показання позивача та відповідача, допитаних як свідків, на підставі ст.92 ЦПК України, пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Згідно з свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 2014 року, виданого Коїмбрським відділом реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в Се-Нова, Санта-Крус, Альмедіна-ді-Сан-Бартоломеу , батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_12 /Т.1 а.с.7з/.

Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_10 від 2017 року, виданого Коїмбрським відділом реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в парафії Ейраш і Сан-Паулу-де-Фрадеш, округ Коїмбра, батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_12 /Т.1 а.с.8з/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію, виданого технічним координатором шкільної групи Раїна Санта Ізабель, Коїмбра, учениця ОСОБА_6 (зареєстрована в документах школи №14838) вступила на 2024/2025 навчальний рік до цієї школи, на 2 рік навчання, клас SAP2, з номером 16; у 2023/2024 успішно закінчила 1 клас /Т.1 а.с.9з/.

Згідно з повідомленням від 21 жовтня 2024 року, надісланого на електронну пошту ОСОБА_27 від AE Rainha Santa Isabel Coimbra, 21.10.2024 зафіксовано пропуски уроків без поважних причин ОСОБА_28 /Т.1 а.с.10з/.

Згідно з повідомленням, адресованим ОСОБА_29 від ОСОБА_78 21.10.2024, доведено до відома батька факт неподання декларації про потребу ОСОБА_8 пити безлактозне молоко та пропуски ОСОБА_8 школи /Т.1 а.с.11з/.

Згідно з кримінальною заявою Адвокатської контори Жорже Антунеш і Партнери, адресованою Державній прокуратурі округу Коїмбра, Департаменту розслідувань та кримінальних дій м. Коїмбра, повідомлено про те, що 21 жовтня 2024 року заявник ОСОБА_10 дізнався, що відповідачка ОСОБА_12 поїхала на Україну, до будинку своєї матері у Львові, разом з дітьми, не отримавши на це згоди батька /Т.1 а.с.17з-21/.

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_11 від 2018 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 уклали шлюб 03 лютого 2014 року у м. Львові /Т.1 а.с.24з/.

Відповідно до заяви, поданої до Окружного суду м. Коїмбра Адвокатською конторою Жорже Антунеш і Партнери, Позивач та Відповідачка вступили в Цивільний шлюб 3 лютого 2014 року у м. Львів, Україна, запис про який було здійснено відділом реєстрації актів цивільного стану м. Коїмбра, без укладення будь-якого шлюбного договору, так що між ними діє режим спільності набутого. Позивач та Відповідачка мають двох спільних дітей, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , обидва народжені в Союзі парафій Ейраш та Сан-Паулу-де-Фрадеш, муніципалітет та округ Коїмбра. Позивач та Відповідачка є власниками міської будівлі з реєстраційним номером 2984, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач та Відповідачка є власниками легкового автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_12 марки ОРЕL, модель ASTRA-G-CARAVAN. На початкових етапах їхнього одруження подружні стосунки були нормальними, і Позивач та Відповідачка жили в повній сімейній гармонії. Пара одружилася у Львові, Україна, після чого вони переїхали у Португалію, де й залишилися для спільного життя. Однак мрія про нове життя в Португалії швидко перетворилася на кошмар, а подружні стосунки почали давати збої вже у 2023 році, з частими сварками, в яких Відповідачка неодноразово шантажувала Позивача, погрожуючи йому втечею за кордон, висловлюючи цей намір як самому Позивачу, так і друзям Відповідачки. У зв`язку з вищенаведеним, подружні стосунки почали погіршуватись, що призвело до остаточного розриву спільного життя подружжя. Позивач та Відповідач мають кредит на суму 1507,09 євро та два іпотечні кредити, один на суму 62096, 45 євро та інший на суму 9000,00 євро, обидва з яких були отримані 31.05.2023 та термін їх погашення закінчується 10.06.2053. Крім цього, Позивач та Відповідачка мають особистий кредит на загальну суму 17243,69 євро, отриманий 28.11.2023, термін погашення якого закінчується 02.12.2030. Адвокати просять суд винести рішення про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачкою на основі статті 1781 (п. «d») Цивільного кодексу /Т.1 а.с.28-31/.

Згідно з рішенням Окружного суду м. Коїмбра від 13.12.2024, задоволено позов, і відповідно винесено рішення про розлучення з подальшим розірванням шлюбу, заключеного між Позивачем ОСОБА_30 та Відповідачкою ОСОБА_11 , що відбувся 3 лютого 2014 року у Львові, Україна, та зареєстрований за НОМЕР_11 від 2018 року в Управлінні цивільного реєстру Коїмбрського міського суду. Витрати за позовом вартістю 30 001, 00 євро покладаються на Відповідача /Т.1 а.с.34з-36з/.

Відповідно до звернення, адресованого Гендепартаменту Адміністрації Юстиції Відділу міжнародного судового співробітництва Португальської Центральної Влади від 12.11.2024, повідомлено про те, що 21.10.2024 батько ОСОБА_27 дізнався про те, що мати ОСОБА_32 поїхала в Україну, до своєї матері під Львовом , разом з дітьми, без його згоди. Мати незаконно утримує дітей в країні, яка перебуває у стані війни, як спосіб помститися батькові за те, що він подав на розлучення в Португалії. Батько вже подав заяву про кримінальне правопорушення, що стало причиною судового позову. Опіка та місце проживання дітей знаходиться в Коїмбрі , оскільки обидва народилися в Коїмбрі і там проживали. Батько не може в`їхати на територію України, тобто його виїзд буде заборонений, оскільки він також є громадянином України, оскільки він є чоловіком у віці від 18 до 60 років /Т.1 а.с.41-44/.

Згідно з листом-відповіддю ОСОБА_35 на повідомлення Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №132-44/1778-24 від 25.11.2024, ОСОБА_32 повідомила про те, що її приїзд в Україну разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_36 був вимушеною мірою задля збереження здоров`я та життя від домашнього насильства зі сторони батька ОСОБА_9 , який неодноразово своїми діями загрожував їхньому фізичному і психологічному здоров`ю. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів Португальської Республіки. 28 лютого 2024 була подана відповідна заява про домашнє насильство 96013/2024. Також у квіті 2024 року вона зверталася за допомогою до Консульства України в місті Лісабон. Виїзд з Португальської Республіки відбувся 16 жовтня 2024 року, в Україну на місце постійного проживання у с. Нежухів Стрийського району вони прибули 19 жовтня 2024 року. Перед виїздом із Португальської Республіки вона відвідала Генеральне Консульство України в місті Лісабон, для отримання усіх необхідних документів довідки про реєстрацію особи громадянином України, свідоцтв про народження та паспортів для дітей, так як ОСОБА_10 викрав ці документи та позбавив її можливості подорожувати з дітьми, окрім того він також викрав два її мобільних телефони, де зберігалися фото та відео докази його жорстокого поводження з нею. Вказує, що ОСОБА_27 вживав алкоголь та неодноразово завдавав тілесних ушкоджень їй та дітям, грубо виражався на їхню адресу, погрожував забрати дітей, здійснював моральний та психологічний тиск на дітей. Після приїзду в Україну вона 12.11.2024 подала заяву до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та передала в Консульство України в м. Лісабон. Також вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу. Повідомила про те, що діти соціалізувалися, відвідують школу, їм забезпечено все необхідне для навчання та проживання в Україні. Звернула увагу, що згідно із законодавством Португальської Республіки виїзд неповнолітніх громадян із країни, а також в`їзд і виїзд неповнолітніх іноземців, які законно проживають регулюється статтею 23 Декрету-закону 138/2006 від 26 липня (опубліковано як додаток до Декрету-закону 19/2018 від 14 березня) та статтею 31 Закону 23/2008 від 4 липня (опубліковано як додаток до Закону 102/2017 від 28 серпня) не потребує додаткових дозвільних документів, якщо неповнолітні подорожують у супроводі одного з батьків. Якщо один з батьків, який не супроводжує неповнолітнього виступає проти виїзду неповнолітньої дитини, про це волевиявлення можна повідомити через прямий контакт зі Службою у справах іноземців та прикордонної служби. Батьком дітей цього волевиявлення зроблено не було, а тому виїзд законний /Т.1 а.с.45-46/.

Згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України, виданої 25.02.2015 за №536-12 Консулом-керівником Консульства України в місті Порту, ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований громадянином України /Т.1 а.с.49з/.

Згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України, виданої 10.08.2017 за №536-39 Консулом-керівником Консульства України в місті Порту, ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрована громадянкою України /Т.1 а.с.51/.

Відповідно до довідки №278 від 11.11.2024, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_28 навчається у другому класі Нежухівського ліцею з 11.11.2024 /Т.1 а.с.52/.

Відповідно до довідки №279 від 11.11.2024, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_38 навчається у четвертому класі Нежухівського ліцею /Т.1 а.с.52з/.

Відповідно до звернення, адресованого Суду, Головному управлінню адміністрації юстиції, Відділу міжнародного судового співробітництва, Португальській центральній владі від 19.12.2024, складеного Адвокатською конторою «Жорж Антунеш і Партнери» про початок судових дій для забезпечення повернення неповнолітніх, повідомлено про намір повернути дітей до країни їхнього постійного проживання та громадянства. Вважають, що поведінка ОСОБА_32 свідчить про те, що це був план і схема отримання захисту держави України під час її втечі та подальшого міжнародного викрадення неповнолітніх, повністю ігноруючи державу Португалія , округ Коїмбра , муніципалітет Коїмбра та парафію Ейрас і Сан-Паулу-де-Фрадеш, які складають постійне місце проживання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_41 . Всупереч твердженням матері батько ніколи не проявляв насильство по відношенню до дітей або матері. Навпаки , ОСОБА_15 є проблематичною, конфронтаційною та агресивною особою. ОСОБА_10 ніколи не був засуджений за жодне кримінальне правопорушення, не кажучи вже про домашнє насильство, знущання, погрози, образи, викрадення дітей, тощо. Батько завжди наполегливо боровся за забезпечення найкращих умов для своїх дітей та дружини. Все, що було зроблено матір`ю - це створення в суді переконання, що вона є жертвою, щоб легітимізувати скоєні кримінальні злочини - викрадення і відібрання дітей. Заявник і батько дітей добре розуміє, що все пов`язано з тим, що мати дітей не могла витримати або прийняти ідею про те, що вони розлучаються з ініціативи батька, оскільки він був повністю виснажений постійними погрозами щодо відібрання дітей, що спричинило величезний тиск на Заявника. Заявник подав заяву про розлучення 26.06.2024, що призвело до відкриття справи №30004/24.4Т8СВR в Окружному суді Коїмбри. В ході шлюборозлучного процесу на 10.09.2024 було призначено слухання про спробу примирення, на яке ОСОБА_43 було надано 30 днів для оскарження, відповідно до Протоколу про спробу примирення. Однак замість того, щоб скористатися своїм правом, ОСОБА_12 вирішила здійснити погрози та шантаж, якими вона погрожувала ОСОБА_43 , виїхавши з дітьми з країни без отримання необхідної згоди, навіть виїхавши так, щоб не бути виявленою прикордонною службою, хитро і замасковано. За результатами шлюборозлучного процесу 13 грудня 2024 року було винесено рішення про розірвання шлюбу між ними обома. Тим не менш, завжди буде сказано, що Батько поінформував португальський суд про те, що 21.10.2024 він дізнався, що Відповідачка переїхала в Україну разом з дітьми без згоди Батька . Заявник ніколи не зможе змиритися з тим, що сталося, і буде використовувати всі законні засоби та ініціювати всі компетентні інстанції, як цивільні, так і кримінальні, вже подавши кримінальну скаргу, що призвело до порушення справи №5052/24.5Т9СВК, яка розглядається Департаментом розслідувань та кримінальних дій Коїмбри. Це все з метою негайного повернення неповнолітніх дітей до Португалії. У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи позицію, зайняту ОСОБА_15 , ОСОБА_10 не має іншої альтернативи, окрім як просити цей благородний центральний орган вжити судових заходів, необхідних для повернення дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в країну їхнього постійного проживання - Португалію /Т.1 а.с.56з-58/.

Згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , такий видано в с. Велика Тур`я Долинського району Івано-Франківської області ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_3 /Т.1 а.с.137/.

Згідно з паспортом громадянина України для виїзду за кордон, такий видано ОСОБА_45 ІНФОРМАЦІЯ_13 , орган, що видав - 4601/Т.1 а.с.138/.

Згідно з посвідченням особи на повернення в Україну, таке видано ОСОБА_46 ІНФОРМАЦІЯ_14 , строком до 29.10.2024, орган, що видав - 2 PRT /Т.1 а.с.139/.

Згідно з посвідченням особи на повернення в Україну, таке видано ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_14 , строком до 29.10.2024, орган, що видав - 2 PRT /Т.1 а.с.140/.

Відповідно до карток платників податків, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_28 - НОМЕР_3 , ОСОБА_47 - НОМЕР_4 /Т.1 а.с.141/.

Відповідно до довідки №03 від 10.02.20255, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_38 навчається у четвертому класі Нежухівського ліцею /Т.1 а.с.144/.

Відповідно до довідки №02 від 10.2.2025, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_28 навчається у другому класі Нежухівського ліцею /Т.1 а.с.145/.

Згідно з випискою з Нежухівської амбулаторії комунальної практики сімейної медицини КНП «Стрийський центр первинної медико санітарної допомоги», ОСОБА_38 , здоровий /Т.1 а.с.146/.

Згідно з випискою Нежухівської амбулаторії комунальної практики сімейної медицини КНП «Стрийський центр первинної медико санітарної допомоги», ОСОБА_28 , здорова /Т.1 а.с.151/.

Відповідно до відповіді начальника Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №26-16-45/43 від 18.02.2025, адресованого ОСОБА_32 , 22.01.2025 відкрито ВП НОМЕР_13 відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 01.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Станом на 18.02.2025 аліменти не сплачувались /Т.1 а.с.152/.

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_50 , виданої 18.02.2025, ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_51 на посаді косметолога /Т.1 а.с. 153/.

Як вбачається з заяви ОСОБА_32 від 18.02.2025, адресованої начальнику Служби у справах дітей ВК Стрийської міської ради, остання повідомила про те, що змушена була покинути Португальську Республіку і повернутися з дітьми на територію України, до місця проживання своєї матері, оскільки ОСОБА_27 зловживав алкоголем, чинив фізичне та психологічне насильство відносно неї, бив її в присутності дітей. Не дозволяв їй працевлаштуватися, зраджував їй у подружній вірності. Зазначила, що ОСОБА_27 постійно погрожував їй помстою, через те, що вона розголосила його подружню невірність /Т.1 а.с.154/.

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 18.02.2025 працівниками Служби у справах дітей та Стрийського міського центру надання соціальних послуг проведено обстеження умов проживання дітей в АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_36 . За результатами обстеження встановлено, що житловий будинок загальною площею 105,1 кв.м., в тому числі житловою площею 78,2 кв.м., складається з 4 - х кімнат, кухні, ванної кімнати поєднаної з вбиральнею та коридору. Будинок газифікований, з водопостачанням, каналізацією, опаленням, електроосвітленням. Помешкання впорядковане, охайне, облаштоване меблями, що відповідають призначенню приміщення та побутовою технікою. Кімнати світлі, затишні. Для дітей відведені окремі кімнати з належними умовами для відпочинку і навчання. ОСОБА_8 має у користуванні мобільний телефон, ОСОБА_52 - планшет. Діти забезпечені одягом і взуттям відповідно до віку та сезону, шкільним приладдям, засобами гігієни. На час обстеження ОСОБА_53 - мати знаходилася в будинку. Факт проживання матері з дітьми за вищевказаною адресою підтвердила бабуся дітей ОСОБА_16 , яка повідомила, що при потребі надає необхідну допомогу своїй доньці ОСОБА_3 в утриманні і вихованні малолітніх сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_54 . Стосунки між матір`ю та дітьми доброзичливі та люблячі, між ними існує тісний психологічний зв`язок /Т.1 а.с.155/.

Згідно з заявою ОСОБА_55 , адресованої начальнику Служби в справах дітей від 18.02.2025, ОСОБА_37 бажає проживати з матір`ю та сестричкою в Україні /Т.1 а.с.156/.

Згідно з заявою ОСОБА_56 , адресованої начальнику Служби в справах дітей від 18.02.2025, ОСОБА_57 бажає проживати з матір`ю в Україні /Т.1 а.с.157/.

Відповідно до копії висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_3 від 18.02.2025-19.02.2025, ознаки складних життєвих обставин відсутні/Т.1 а.с.158-161/.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області про розв`язання спору у цивільній справі №456/547/25, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради №54 від 20.02.2025, на підставі п.п.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.02.2025 року (протокол №4), діючи в інтересах дітей ОСОБА_55 та ОСОБА_28 , виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне відібрання та повернення малолітніх дітей ОСОБА_58 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на територію Португальської Республіки. Зокрема, у висновку зазначено про те, що на засіданні комісії захисту прав дитини Стрийського міськвиконкому ОСОБА_53 надала пояснення аналогічні викладеним у її письмовій заяві, пояснила, що перебуваючи у Португальській Республіці опинилася у безвихідній ситуації, потерпала від домашнього насилля, а звернутися за допомогою їй було страшно через те, що поліцейські, які приїхали на її виклик про вчинення домашнього насилля пояснили, що за наступним таким викликом приїдуть соціальні служби та заберуть дітей у безпечний простір, поки батьки будуть з`ясовувати стосунки між собою. Тоді прийняла рішення повертатися в Україну. Просила захистити її та дітей і не повертати їх до батька в Португальську Республіку, оскільки діти добре адаптувалися у школі, мають друзів та проводять змістовно дозвілля - відвідують школу мистецтв відділення образотворчого мистецтва. Жінка зазначила, що вони з дітьми постійно приїжджали на канікули в Україну, також діти тут проходили лікування, тут мешкають їх родичі. Мати не чинить перешкод у спілкуванні з дітьми по телефону, через соціальні мережі та відеозв`язок, однак останнім часом діти не виявляють бажання спілкуватися з батьком. Також, просила врахувати, що професійна діяльність ОСОБА_59 пов`язана із довготривалими відрядженнями, що позбавить дітей батьківського догляду. Діти на засіданні комісії теж надали пояснення, зокрема ОСОБА_13 пояснив, що жити в Україні йому подобається і їхати звідси нікуди не хоче. Має страх, що батько буде знущатися над ними, вживати алкоголь. Почувається в Україні безпечніше, ніж у Португалії з батьком. ОСОБА_52 пояснила, що має багато друзів, життя в Україні їй подобається, повертатися до батька у Португалію не бажає, пам`ятає як батько приходив неодноразово п`яним, бив їхню маму /Т.1 а.с.176-179/.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 №18 від 12.02.2025, складеного комісією Нежухівського старостинського округу ВК Стрийської міської ради, ОСОБА_3 проживає з дітьми в будинку батька, який помер. Спадщина не переоформлена. Загальна площа будинку - 101,5 кв.м., житлова - 78,2 кв.м. Обладнаний ванною. Діти мають окрему кімнату. Для дітей створені всі умови для повноцінного навчання та відпочинку /Т.2 а.с.20/.

Як вбачається з характеристики за №81 від 18.02.2025, виданої старостою Нежухівського старостинського округу, ОСОБА_3 зареєстрована і проживає із сім`єю в АДРЕСА_3 у будинку батьків. ОСОБА_3 закінчила Самбірське медичне училище у 1999 році, Дрогобицький державний педагогічний університет ім. І.Франка у 2007 році по спеціальності вчителя біології та курси косметології у 2025 році. На даний час працює косметологом. ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Добра, турботлива. Діти навчаються в Нежухівському ліцеї, відвідують творчі гуртки, виховані у християнському дусі. За час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони. Скарг та заяв на її поведінку до старости не поступало /Т.2 а.с.20з/.

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, виданою Нежухівським ліцеєм 10.02.2025, ОСОБА_38 навчається в 4 класі Нежухівського ліцею з 11 листопада 2024 року. За час навчання проявив себе як старанний, дисциплінований, відповідальний учень. Демонструє достатній та високий рівень навченості. Під час уроків хлопчик організований, уважний, активний, добре сприймає програмовий матеріал, проявляє творчість та логічне мислення. Має здібності до предметів природничо-математичного напрямку, багато читає, має добре розвинене мовлення, словниковий запас, вміє висловити власне ставлення до прочитаного, обгрунтувати відповідь на питання, проявляє кмітливість і креативність. ОСОБА_8 має здібності до образотворчого мистецтва, гарно декламує вірші, любить виконувати творчі завдання. Хлопчик вихований, стриманий, акуратний, володіє навичками культурної поведінки. В дитячому колективі швидко адаптувався, користується серед учнів повагою, бере активну участь в житті класу, старанно виконує доручення вчителя. Мати ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , цікавиться навчанням сина, підтримує зв`язок з учителем, відвідує батьківські збори. Хлопчик має все необхідне для навчання /Т.2 а.с.23/.

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, виданою Нежухівським ліцеєм, ОСОБА_28 навчається в 2 класі Нежухівського ліцею з11 листопада 2024 р. Дівчинка швидко адаптувалася до навчального процесу. За період навчання проявила себе працелюбною, старанною та уважною ученицею, демонструючи достатній та високий рівень навченості з навчальних предметів. Здібна, має добре розвинену пам`ять, довільну увагу, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. З легкістю опановує всі шкільні предмети, але більш схильна до вивчення гуманітарних дисциплін. Багато читає, цікавиться додатковою літературою. ОСОБА_60 має широкий кругозір, вміє висловлювати власну думку та доводити її. Мовлення виразне, емоційне, вміє декламувати вірші. А також їй подобаються предмети художньо-естетичного циклу. На уроках образотворчого мистецтва виявляє творче мислення, її роботи завжди серед найкращих у класі. Школярка активна, творча, старанна. У неї завжди чисті, охайні зошити та підручники. До виконання громадських доручень ставиться відповідально, бере активну участь у житті класу. Дівчинка весела, товариська та щира. Вона має багато друзів серед однокласників. У спілкуванні з дорослими чемна і вихована. Завжди стежить за своїм зовнішнім виглядом, вона охайна і акуратна. Мати, ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню дівчинки, підтримує зв`язок зі школою, завжди цікавиться успішністю дитини, допомагає їй досягти успіху, активно спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори /Т.2 а.с.21з/.

Відповідно до висновку психолога Центру допомоги врятованим, ОСОБА_8 повернувся з Португалії разом із мамою та молодшою сестрою у жовтні 2024 року. Хлопчик комунікабельний, легко йде на контакт, розвинений відповідно до віку. У школі навчається добре, має багато друзів і швидко адаптується до нового середовища. Хлопчик сказав, що жити в Україні йому подобається і їхати звідси нікуди не хоче, незважаючи на те, що всі його іграшки та речі залишилися в Португалії. У відповідях ОСОБА_8 простежуються суперечливі почуття до батька. З одного боку він з радістю пригадував як вони їздили на велосипедах, каталися в «хатці на колесах» та бавилися разом і одночасно розповідає про те, як було страшно коли тато закрив його в кімнаті, кричав на них та не дозволяв виходити. В ОСОБА_8 є образа на тата через те, що той не привітав його з днем народження, не подарував подарунок, а сказав, що все це буде, коли хлопчик повернеться в Португалію. Також він розповідав як тато бив маму та приходив на підпитку. За технікою «Незакінчене речення» ОСОБА_8 найбільше любить тварин, бабусю, маму та сестру. Йому подобається коли тато добрий, не п`є алкоголь та бавиться з ними. На малюнку «Моя сім`я» ОСОБА_8 намалював маму, бабцю, себе та сестру. Тут можна помітити кілька важливих моментів, а саме відсутність тата може свідчити про те, що хлопчик емоційно віддалений від нього або не сприймає як члена сім`ї. ОСОБА_8 може уникати думок про батька або відчувати страх перед ним. Члени родини розміщені окремо, особливо сестра, що свідчить про емоційний або фізичний поділ. Оскільки ОСОБА_8 казав що любить тварин, то кіт на малюнку може символізувати для нього комфорт та безпеку. Схожість персонажів може говорити про приглушення емоцій або небажання про них говорити. Висновок: ОСОБА_8 демонструє загальну емоційну стабільність, добре адаптовується до нового середовища. Однак у розмові та малюнку спостерігаються ознаки можливого емоційного віддалення від батька, страху перед ним та певної емоційної ізоляції. Це потребує подальшого спостереження та роботи з дитиною для глибшого розуміння переживань та підтримки /Т.2 а.с.22з/.

Відповідно до висновку психолога Центру допомоги врятованим, ОСОБА_62 повернулася з Португалії разом із мамою та старшим братом у жовтні 2024 року. Дівчинка дуже комунікабельна, легко йде на контакт, розвинена інтелектуально, емоційно відповідно до віку. Під час розмови поводилася адекватно до ситуації, знає португальську мову. У школі навчається добре, має багато друзів і швидко адаптується до нового середовища. Життя в Україні дитині подобається. У розмові ОСОБА_62 згадувала з радістю про те, як вони з татом та братом проводили час, грали веселі ігри. Також дитина згадувала про те, як їй було страшно коли тато «буває сварливий, свариться з мамою», снилися страшні сни, коли тато приходив п`яним та бив маму, а вона захищала. За технікою «Незакінчене речення» ОСОБА_62 найбільше любить маму, і дитині подобається, коли тато добрий. На малюнку «Моя сім`я» ОСОБА_62 намалювала маму, тата, себе та брата. Себе вона розмістила біля мами, що може свідчити про емоційну близькість, всі персонажі усміхнені, що вказує на позитивне ставлення до сім`ї. Висновок: Це позитивний малюнок який показує гарні сімейні стосунки, дитина відчуває себе частиною сім`ї та має емоційний зв`язок з родиною. Проте малюнок не завжди відображає травматичний досвід, і дитина може зображати «ідеальну сім`ю», а не реальну ситуацію /Т.2 а.с.21/.

Згідно з талоном-повідомленням Єдиного обліку №129900 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №102 від 12.11.2024, 12.11.2024 о 10:44 год. надійшла заява до РУ про те, що 12.11.2024 о 10:44 год. за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 повідомила про те, що перебуваючи зі своїм чоловіком ОСОБА_1 у Республіці Португалія, останній вчиняв відносно неї домашнє насильство, що зафіксовано там у поліції. Чоловік перебуває в Португалії /Т.2 а.с.24/.

Як вбачається з заповіту, складеного та посвідченого 14.06.2021 державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №1597, ОСОБА_63 , на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів доньці ОСОБА_3 /Т.2 а.с.24з/.

Згідно з поліцейським звітом, 28.02.2024 о 02:33 год. ОСОБА_64 , посвідчення НОМЕР_5 , співробітник командування округу Коїмбра підрозділу поліції міста Коїмбра виїхав на місце події по факту домашнього насильства на підставі радіозв`язку по факту звернення ОСОБА_65 . Факти викладені кримінальною поліцією: «У зазначений вище час, дату та місце, перебуваючи в патрульному автомобілі, закріпленому за райвідділом поліції, я отримав вказівку від старшого наряду виїхати на місце події, оскільки надійшло повідомлення про сварку між сімейною парою. Прибувши на місце події, я зв`язався з потерпілою, яка розповіла мені, що за кілька хвилин до цього її співмешканець вдарив її по лівій щоці. Вона також розповіла, що суперечка виникла через те, що підозрюваний вважав, що потерпіла витрачає занадто багато грошей. Слід зазначити, що в помешканні знаходилися двоє дітей подружжя, але на момент подій вони спали, тому вони не були свідками агресії, а небезпеки ніколи не було, оскільки подружжя уникало суперечок у їхній присутності. На момент нашого прибуття підозрюваний зник з місця події у невідомому напрямку. Видимих тілесних ушкоджень в результаті нападів не було, але їх можна було помітити згодом, завдяки тому, що потерпіла одразу приклала до обличчя лід. На запитання, чи хоче вона звернутися до лікарні, вона відмовилася. Потерпілу повідомили про те, що вона має звернутися до Національного інституту судової медицини в м. Коїмбра 01 березня 2024 року о 14:00 годині, як зазначено в долученому повідомленні. Потерпілій було присвоєно відповідний статус, розроблено відповідні плани безпеки та поінформовано про існування Офісу підтримки потерпілих міста Коїмбри. Окрім повідомлення про існування вищезазначеного Офісу, було надано контактні дані для прискорення подальшого супроводу потерпілої, якщо вона цього забажає» /Т.2 а.с.25-31/.

Згідно з висновком психолога ОСОБА_66 , 03.03.2025 за психологічною консультацією звернулася махи ОСОБА_3 , з проханням провести психологічну консультацію з її малолітніми дітьми ОСОБА_67 та ОСОБА_68 . ОСОБА_15 повідомила, що є постраждалою від домашнього насильства, вона була одружена з ОСОБА_1 з 2014 року, за час сімейного життя народилися син ОСОБА_37 та донька ОСОБА_57 . З розповіді п. ОСОБА_15 про сімейні стосунки повідомила наступне, чоловік часто вживав алкоголь, приходив додому та влаштовував терор, застосовував до неї фізичну силу, кусав, тягнув за волосся, штурхав у груди, діти були свідками цього, вчиняв економічне та психологічне насилля до неї та дітей. Їм неодноразово доводилося втікати з дому, та жити в людей, щоб убезпечити себе від насилля. Чоловік також забороняв працювати п. ОСОБА_15 та забрав її апарат з допомогою якого, жінка могла бути фінансово незалежною. ОСОБА_69 викрав документи, нищив вдома особисті речі, мав намір зробити із жінки хвору та закрити її у психіатричній лікарні. Такі умови життя змусили п. Океану діяти, аби захистити власне життя та життя дітей, вона разом з дітьми близько 6 місяців тому вимушено була покинула Португалію , де проживала останні 10 років, та повернулася в Україну. Зі згоди матері, було проведено первинну консультацію із ОСОБА_71 , дівчинка повідомила наступне: « Тато сварився з мамою, бив маму, пам`ятаю як на Паску тягнув маму за волосся, обзивав нас усіх, мене і братика теж. Також тато бив і мене по зубах". ОСОБА_62 пам`ятає, як одного разу тато зачинив її та брата у кімнаті і не дозволяв звідти виходити. Дівчинка додає, що часто в татовій машині були пусті пляшки від алкоголю. Дитина повідомила, що зараз проживає в с. Нежухів, де їй дуже подобається тому, що тут немає сварок і тиша. На запитання чи сумуєш за татом і хочеш до нього, відповідає ствердно ні. Говорить, що боїться тата, шо коли він повернеться, то буде робити те саме. ОСОБА_62 пригадує, що під час сварок була налякана, плакала, не могла потім заспокоїтися та довго засинала. Також дитині сняться жахіття, що пов`язані із батьком та її життям. За результатами проективної методики «Малюнок сім`ї» дитина зображує на малюнку лише бабу, маму, себе та брата, відсутність батька на малюнку може свідчити про травматичні переживання пов`язані з ним, відчуття небезпеки, високий рівень тривожності та перебування у конфлікті. Така ситуація в сім`ї є не здоровою та негативно впливає на дитину, коли ОСОБА_62 розповідає про конфлікти, спостерігаються ознаки пригніченого психологічного стану, простежується сповільнення мови та зниження голосу. Наявні ознаки психоемоційного напруження, розповідь про батька викликають у дитини дискомфорті відчуття, неоднозначне хвилювання. Того ж дня 03.03.2025 зі згоди матері, була проведена первинна консультація із сином п. ОСОБА_15, ОСОБА_74 , дитина була повідомлена про зустріч та була відкрита до взаємодії із дорослим. ОСОБА_8 повідомив наступне: «Живу зараз в Україні, тут файно живеться, я тут не нервуюся. В Португалії мама з татом часто сварилися, тато бив маму і нас і знущався над нами, закривав у кімнаті, бив сестричку. Він часто приходив п`яним і злим. Одного разу я бачив, як тато пішов до машини та пив там алкоголь. Я не хочу повертатися до тата і жити разом теж не хочу". Дитина додає, що батько часто говорить неправду і все, що зробив він заперечує, по суті це газлайтинг - форма психологічної маніпуляції, метою якої є змусити жертву сумніватися в адекватності свого сприйняття навколишньої дійсності, ставлячи під сумнів власну пам`ять та розсудливість. Після того, як дитина була свідком насилля та по суті теж є потерпілою від насилля, у хлопця почалися проблеми з самопочуттям, його боліла голова, живіт, був пригнічений настрій, знижена концентрація, шо заважало навчатися. Також у дитини є проблеми із контролем агресії, через постійні крики та бійки, хлопець відчуває нервове напруження, яке важко подолати, він не може контролювати свою агресію. Навіть тепер коли він проживає в безпечному місці, у нього залишилися наслідки, коли він розмовляє із батьком по телефоні, то це приносить йому дискомфорт та напруження, він може зламати кулькову ручку, або ж інші предмети. Під час розповіді постійно спостерігається ознаки психоемоційного напруження, розповідь про батька викликають у дитини дискомфорти і відчуття, неоднозначне хвилювання, що може бути психо-травмувальним характером пригадування обставин події. За результатами проективної методики «Малюнок сім`ї» дитина зображує на малюнку лише сестру, бабу, себе та маму, відсутність батька на малюнку може свідчити про травматичні переживання пов`язані з ним, відчуття небезпеки, високий рівень тривожності та перебування у конфлікті. На момент видачі Висновку в ОСОБА_47 є скарги на підвищення тривожності, які загострюються перед або після ймовірним контактуванням з батьком та симптоми депресії, пригніченого настрою. Всі ці дії впливають на психо-емоційний стан дитини. Отже за результатами обстеження та бесіди з дітьми можна зробити висновок, що діти, ймовірно, стали жертвами та свідками домашнього насилля. В дітей спостерігається виражена позитивна прив`язаність по відношенню до матері. Емоційний контакт з батьком не достатній. У хлопчика спостерігаються негативні наслідки в поведінці, високий рівень психічної напруги, роздратованість, апатія, ймовірно спричинені психо-травмувальним характером подій, що мали місце в сім`ї впродовж останніх трьох років /Т.2 а.с.42-43/.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу без згоди одного з подружжя та рішення Суду у справах сім`ї та неповнолітніх округу Коїмбра від 13.12.2024, задоволено позов та прийнято рішення про розлучення та розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_30 та відповідачкою ОСОБА_11 , укладеного 3 лютого 2014 року у місті Львові, Україна, та зареєстрованого за НОМЕР_11 від 2018 року у Бюро реєстрації актів цивільного стану м. Коїмбра. Рішення суду від 13.12.2024 було належним чином доведено до учасників справи та набрало законної сили 28.01.2025 /Т.2 а.с.56-62/.

Згідно з висновком психолога ОСОБА_75 , 04.03.2025, за психологічною консультацією звернулася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Було проведено первинне обстеження п. ОСОБА_15, в результаті якого виявлено ознаки тривоги та стресу. Є епізоди коливань настрою, відчуття пригніченості, страх за своє життя, що може бути результатом пережитих стресів психо-травмуючих впливів щодо неї зі сторони її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів клієнтки, у п. ОСОБА_14 спостерігалася агресивна поведінка по відношенню до неї протягом останніх трьох років (часто на фоні алкогольного сп`яніння). Клієнтка скаржилася на розлади сну та апетиту, соматичні прояви стресу (ситуативне сильне серцебиття, оніміння та поколювання в тілі, відчуття задухи, труднощі з диханням, тремтіння рук, внутрішній тремор, відчуття жару та ін.), відчуття втоми, неможливість розслабитись, страх, що може трапитись найгірше, відчуття пригнічення та безнадії, труднощі з концентрацією уваги, зниження відчуття задоволення від раніше виконаних справ, негативні відчуття щодо себе (що невдаха) та ін. Турбували думки та спогади, епізоди спільного проживання, систематичне побиття, обзивання з використанням нецензурної лайки, приниження. Неодноразово тягав за волосся по підлозі. Обмежував різними способами: забрав 2 телефони, документи (проживали на той час закордоном), косметологічні апарати (що не давало змогу заробляти на життя), забороняв відвідувати курси (щоб не розвивалася). Неодноразово вчиняв скандали посеред ночі, доводилось часом втікати з дому разом з дітьми. ОСОБА_76 скаржиться на постійну настороженість, надмірну пильність, та постійне очікування на небезпеку, і абсолютно не відчуває себе в безпеці, також відчуває пригніченість, якщо щось нагадує про минулі події, уникає будь-яких думок чи ситуацій, що могли би нагадати, що значно обмежує життя клієнтки. У п. ОСОБА_15, в результаті домашнього насильства зі сторони її колишнього чоловіка спостерігається значне зниження рівня якості життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, апатія, депресивні думки /Т.2 а.с.105/.

Відповідно до довідки №56 від 13.03.2025, ОСОБА_3 звернулася до громадської організації «Центр «Жіночі перспективи» у лютому 2025 року за допомогою та захистом від домашнього насильства, яке вчиняв її колишній чоловік ОСОБА_1 . ОСОБА_3 повідомила про насильницьку поведінку колишнього чоловіка під час спільного проживання за кордоном протягом останніх трьох років, зокрема, в присутності дітей, образи та приниження, неодноразові побиття, обмеження свободи, заборона працювати /Т.2 а.с.106з/.

В судовому засіданні безпосередньо досліджено аудіозаписи розмов позивача з дітьми, повідомлення, надіслані за допомогою месенджерів, надані позивачем; відеозапис, наданий відповідачкою, фотозображення тілесних ушкоджень, надані відповідачкою; медичні чеки, надані позивачем та виписки з банківських рахунків.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок та умови захисту дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування визначений Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, ратифікованою Україною 11 січня 2006 року (далі - Конвенція), яка спрямована на забезпечення невідкладного повернення дітей до держави їхнього постійного проживання.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що договірні держави вживатимуть усіх належних заходів для забезпечення досягнення цілей Конвенції на їхніх територіях. Для цього вони використовують самі швидкі процедури, наявні в їхньому розпорядженні.

Стаття 5 Конвенції визначає як незаконне таке переміщення або утримування дитини, коли при цьому порушуються права піклування про дитину, які належать заявнику, що включають в себе, зокрема, і право визначати місце проживання дитини.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 29 серпня 2011 року тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків. У тих випадках, коли дитина виїжджає з одним із батьків без дозволу іншого з батьків, має бути невідкладно постановлено рішення про її повернення, зокрема, до постійного місця проживання в іноземній державі.

Виходячи зі змісту положень статті 3 Конвенції, для прийняття рішення про повернення дитини необхідно встановити, по-перше, що дитина постійно мешкала в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 Конвенції); по-друге, переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року); по-третє, заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції.

Конвенція визначає вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного її проживання.

Відповідно до статті 13 Конвенції судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримання, або дали згоду на переміщення або утримання, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримання; b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Стаття 20 Конвенції передбачає, що у поверненні дитини відповідно до положень статті 12 може бути відмовлено, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод.

Обов`язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини.

Відтак, положення статей 3, 12, 13, 20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що: заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування; дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (пункт а) частини першої статті 13); існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (пункт b) частини першої статті 13); з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (частина друга статті 12); чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (стаття 3).

Під згодою на переміщення необхідно розуміти погодження піклувальника (письмове або усне, за наявності доказів) на переїзд дитини до іншої країни на постійне або тимчасове проживання.

Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини.

За наявності згоди піклувальника на переміщення дитини, утримання може бути незаконним лише за умови порушення строків повернення дитини або при знаходженні дитини в іншій країні без визначених строків, за наявності вимоги піклувальника про повернення дитини, зробленої до звернення із заявою про повернення, та з часу відмови особи, яка утримує дитину, повернути дитину в країну постійного проживання без поважних причин.

Розглядаючи заяви про повернення дитини до країни постійного проживання, суди, відповідно до положень статті 3, частини першої статті 12 Конвенції насамперед повинні встановити, чи було переміщення або утримання дитини неправомірним до часу звернення піклувальника із заявою.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Конвенції якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: що відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

Аналізуючи зміст зазначених норм права слід зазначити, що Конвенція розрізняє підстави повернення дитини у випадку її незаконного переміщення в залежності від часу початку процедури про повернення дитини.

При цьому загальними обставинами, які повинні встановити суди, є: чи мешкала дитина перед переміщенням в Державі з якої її переміщено (стаття 3 Конвенції); чи сторона, яка заявила про повернення здійснювала на законних підставах опіку над дитиною і така опіка була ефективною (стаття 3 Конвенції); чи є таке переміщення порушенням прав цієї особи на опіку згідно з законодавством держави де дитина проживала; чи була згода заявника на переміщення або утримання, тощо.

Рішення Європейського суду з прав людини та висновки Верховного суду, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Європейський суд з прав людини зазначає, що «не лише зі статті 8 Конвенції, але й із самої Гаазької конвенції, враховуючи прямо закріплені в ній виключення до принципу своєчасного повернення дитини до її країни постійного проживання, безпосередньо випливає те, що таке повернення не може бути призначене автоматично або механічно (див. справи «Maumousseau та Washington», згадана вище, § 72, і «Neulinger та Shuruk», згадана вище, § 138). В контексті розгляду поданого в рамках Гаазької конвенції запиту про повернення, який, відповідним чином, є відмінним від провадження щодо батьківської опіки, поняття найкращих інтересів дитини повинне оцінюватися у світлі виключень, передбачених Гаазькою конвенцією, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування Конвенції (стаття 13 (а) і існування «серйозного ризику» (стаття 13 (b), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави, що стосуються захисту прав людини та основних свобод (стаття 20). Це завдання стоїть в першу чергу перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами. При виконанні свого завдання відповідно до статті 8 національні суди користуються свободою розсуду, яка при цьому залишається предметом європейського контролю, в рамках якого Суд розглядає відповідно до Конвенції рішення, які ці органи ухвалили, користуючись цією свободою (див., з відповідними змінами, справу «Hokkanen проти Фінляндії», рішення від 23 вересня 1994 року, § 55, Series A no. 299-A; а також «Maumousseau та Washington», згадану вище, § 62, та «Neulinger та Shuruk», згадану вище, § 141). Суд вважає, що гармонійне тлумачення Європейської конвенції та Гаазької конвенції (див. вище, пункт 94) може бути досягнуте за умови дотримання наступних двох умов. По-перше, запитуваний суд повинен по-справжньому брати до уваги фактори, які можуть становити виключення до негайного повернення дитини в застосування статей 12, 13 і 20 зазначеної конвенції, особливо якщо вони згадуються однією із сторін судового провадження. Такий суд потім повинен ухвалити рішення, яке є достатньо аргументованим з цього питання, з тим щоб Суд мав змогу перевірити, що ці питання були належним чином розглянуті. По-друге, ці фактори повинні бути оцінені у світлі статті 8 Конвенції (див. справу «Neulinger та Shuruk», згадана вище, § 133). Таким чином, Суд вважає, що стаття 8 Конвенції накладає на державні органи конкретне процесуальне зобов`язання в цьому відношенні: розглядаючи запит про повернення дитини, суди повинні розглянути не лише вірогідні твердження про «серйозний ризик» для дитини в разі її повернення, але й ухвалити рішення із наведенням конкретних підстав у світлі обставин справи. Як відмова в прийнятті до уваги заперечень щодо повернення, яке може підпадати під дію статей 12, 13 і 20 Гаазької конвенції, так і недостатнє наведення підстав в рішенні про відхилення таких заперечень суперечитиме вимогам статті 8 Конвенції, а також намірам та меті Гаазької конвенції. Необхідне належне вивчення таких тверджень, яке має підтримуватися наведенням національними судами підстав, які є не автоматичними чи стереотипними, а досить деталізованими в світлі виключень, викладених у Гаазькій конвенції, яка повинна тлумачитися вузько (див. згадану вище справу «Maumousseau та Washington», § 73). Це також дозволить Суду, завдання якого не полягає в заміні національних судів, здійснити покладений на нього європейський нагляд (CASE OF X v. LATVIA, № 27853/09, § 98, 101, 106, 107, ЄСПЛ, від 26 листопада 2013 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Стосовно питання про співвідношення між Конвенцією про права дитини 1989 року та Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року ЄСПЛ уже зазначав, що у сфері міжнародного викрадення дітей зобов`язання, які накладаються статтею 8 на Договірні держави, повинні тлумачитися у світлі вимог Гаазької конвенції 1980 року (справа «Ignaccolo-Zenide», § 95; «Iglesias Gil та A.U.I. проти Іспанії», № 56673/00, § 51; та «Maumousseau та Washington», § 60) і вимог Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (справи «Maire», § 72; «Maumousseau та Washington», і «Neulinger та Shuruk», § 132), а також відповідних норм і принципів міжнародного права, застосовних у відносинах між Договірними державами (справа «Demir та Baykara проти Туреччини», № 34503/97, § 67).

Цей підхід включає в себе комбіноване і гармонійне застосування міжнародних документів, зокрема, Конвенції про права дитини 1989 року та Гаазької Конвенції 1980 року, беручи до уваги їх мету і наслідки для захисту прав дітей та батьків.

Вирішальним питанням є те, чи було забезпечено в межах свободи розсуду, що надається державам у таких питаннях, справедливий баланс, який повинен існувати між конкуруючими інтересами, що стоять на кону: інтереси дитини, батьків та громадського порядку (справа «Maumousseau та Washington», § 62), беручи при цьому до уваги те, що найкращі інтереси дитини повинні отримати першочергову увагу і що цілі попередження та негайного повернення відповідають певній концепції «найкращих інтересів дитини». Принцип додержання найкращих інтересів дитини також закладений і в Гаазькій конвенції 1980 року. Неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини, на які вказують передбачені у цій Конвенції виключення, зокрема, у випадку серйозного ризику того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди.

Задля досягнення означеної вище легітимної мети та найкращого задоволення інтересів дитини за існування встановленого судом на підставі належних, допустимих і достатніх доказів серйозного ризику того, що повернення дитини поставить її під загрозу заподіяння шкоди психіці, відмова у позові є виправданою.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 2-4237/12 (провадження № 14-21звц21) про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у зв`язку із встановленням ЄСПЛ у рішенні у справі «Сатановська та Роджерс проти України» (Satanovska and Rodgers v. Ukraine, заява № 12354/19) порушення Україною міжнародних зобов`язань за статтею 8 Конвенції 1950 року при вирішенні судом справи.

У пункті 31 рішенні ЄСПЛ від 28 січня 2021 року у справі «Сатановська та Роджерс проти України» (заява № 12354/19) суд звернув увагу, що стаття 8 Конвенції покладає на національні органи влади конкретний процесуальний обов`язок у контексті провадження за Гаазькою конвенцією: під час розгляду заяви про повернення дитини суди повинні не тільки розглянути небезпідставні твердження про існування «серйозного ризику» для дитини у випадку повернення, а й ухвалити рішення, в якому будуть наведені конкретні причини з огляду на обставини справи. Як відмова враховувати заперечення проти повернення, які можуть підпадати під сферу дії статей 12, 13 і 20 Гаазькій конвенції, так і недостатня аргументація у рішенні про відхилення таких заперечень, суперечили б вимогам статті 8 Конвенції, а також меті та завданню Гаазькій конвенції. Необхідним є належний розгляд таких тверджень, продемонстрований національними судами в його аргументації, яка не є шаблонною та стандартною, а достатньо детальною з огляду на винятки, передбачені Гаазькою конвенцією, які мають вузько тлумачитися. Це також дозволить суду, завдання якого полягає не у підміні собою національних судів, здійснювати доручений йому європейський нагляд (§ 31).

У рішенні ЄСПЛ від 26 листопада 2013 року (заява № 27853/09) у справі «Х проти Латвії», зазначено, що гармонійне тлумачення Європейської конвенції та Гаазької конвенції 1980 року може бути досягнуте за умови дотримання наступних двох умов. По-перше, запитуваний суд повинен по-справжньому брати до уваги фактори, які можуть становити виключення до негайного повернення дитини в застосування статей 12, 13 і 20 зазначеної Конвенції, особливо якщо вони згадуються однією із сторін судового провадження. Такий суд потім повинен ухвалити рішення, яке є достатньо аргументованим з цього питання, з тим щоб суд мав змогу перевірити, що ці питання були належним чином розглянуті. По-друге, ці фактори повинні бути оцінені у світлі статті 8 Конвенції 1950 року (справа «Neulinger та Shuruk», § 133) (§ 106).

Відповідно до висновків ЄСПЛ, викладених у справі «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії», рішення від 12 липня 2011 року (заява № 14737/09), рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Гаазької Конвенції не може прийматися автоматично без урахування усіх важливих обставин, про що свідчать встановлені Гаазькою конвенцією випадки, за яких компетентний орган може відмовити у наданні розпорядження про повернення дитини. При вирішенні таких справ суди повинні керуватися дотриманням найкращих інтересів дитини. Під найкращими інтересами дитини варто розуміти можливість збереження зв`язків з сім`єю, якщо не буде встановлено небажаність таких зв`язків, і можливість розвитку в здоровому середовищі. Суд повинен детально перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.

ЄСПЛ у справі «Х проти Латвії» ((X v. Latvia) від 26 листопада 2013 року, заява № 7853/09, пункти 101, 107)) зазначив, що в контексті розгляду поданого в рамках Гаазької конвенції запиту про повернення, який відповідним чином є відмінним від провадження щодо батьківської опіки, поняття найкращих інтересів дитини повинне оцінюватися у світлі виключень, передбачених Гаазькою конвенцією, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування цієї Конвенції (стаття 13 (а) та існування «серйозного ризику» (стаття 13 (b), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави, що стосуються захисту прав людини та основних свобод (стаття 20). Це завдання стоїть в першу чергу перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами. При виконанні свого завдання відповідно до статті 8 Конвенції національні суди користуються свободою розсуду, яка при цьому залишається предметом європейського контролю, в рамках якого суд розглядає відповідно до вказаної Конвенції рішення, які ці органи ухвалили, користуючись цією свободою. Стаття 8 Конвенції покладає на державні органи конкретне процесуальне зобов`язання в цьому відношенні: розглядаючи запит про повернення дитини, суди повинні розглянути не лише вірогідні твердження про «серйозний ризик» для дитини в разі її повернення, але й ухвалити рішення з наведенням конкретних підстав у світлі обставин справи. Як відмова у прийнятті до уваги заперечень щодо повернення, які можуть підпадати під дію статей 12, 13 і 20 Гаазької Конвенції, так і недостатнє наведення підстав у рішенні про відхилення таких заперечень суперечитиме вимогам статті 8 Конвенції, а також намірам та меті Гаазької конвенції. Необхідне належне вивчення таких тверджень, яке має підтримуватися наведенням національними судами підстав, які є не автоматичними чи стереотипними, а досить деталізованими в світлі виключень, викладених у Гаазькій конвенції, яка повинна тлумачитися вузько.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, розглядаючи питання про повернення дітей до Португальської Республіки у справі № 754/11869/19 в постанові від 20.01.2021, ВС вказав: «…Також Верховний Суд враховує думку дітей щодо їх місця проживання, які заперечували проти повернення їх до Португальської Республіки, висловили бажання проживати в Україні….Задоволення заяви про повернення дітей матиме наслідком їх вилучення із соціального середовища, в якому вони розвиваються та адаптувалися, що не сприятиме стабільності їх соціального життя».

Велика Палата Верховного Суду у справі № 2-4237/12 оцінювала доводи відповідачки стосовно того, що повернення дитини до Сполученого Королівства загрожуватиме заподіянням їй фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що «на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2024 у справі №718/1867/23 зауважив: «…Як відмова в прийнятті до уваги заперечень щодо повернення, які можуть підпадати під дію статті 13 Конвенції, так і недостатнє наведення підстав у рішенні про відхилення таких заперечень суперечитиме вимогам статті 8 Конвенції, а також намірам та меті Конвенції».

Верховний Суд у справі №308/1403/20 в постанові від 05.04.2023 вказав, що підстави для відмови у поверненні дитини, тобто факти, підлягають оцінці у сукупності з дотриманням якнайкращих інтересів дитини як на сьогодні, так і в майбутньому, оцінкою сімейної ситуації загалом, проведення збалансованого та розумного зважування інтересів учасників справи тощо.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що наявні усі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути дитину в Державу її постійного проживання, зокрема: - дії, що порушують права позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами; - діти, про яких йде мова, не досягли 16-річного віку; - Португальська Республіка є державою, в якій діти постійно проживали і за законодавством якої повинно вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, у тому числі визначення її місця проживання; - дії щодо утримування дітей за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дітей, тобто його права та інтереси порушені внаслідок переміщення та утримування дітей в Україні.

Згідно із ст. 14 Конвенції 1980 року, встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи запитуваної держави можуть безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, формально визнані або не визнані у державі постійного проживання дитини, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів, які застосовувалися б у такому випадку.

Відповідно до положень ст. 23 Конвенції 1980 року ніякої легалізації або подібних їй формальностей не вимагається для виконання положень цієї Конвенції.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач покликається на те, що з моменту одруження, він робив усе можливе аби забезпечити своїй сім`ї належні та безпечні умови життя. Відповідачка мала повний доступ до всіх сімейних фінансів, що також підтверджується фактом зняття грошових коштів та оплата товару португальською банківською карткою, на території України. Відповідачка обираючи свою поведінку під час судового розгляду намагається набути образу жертви, яка потерпала від домашнього насильства, однак ця позиція є лише спробою надати своїм протиправним діям формальних ознак правомірності. Наголошує, що з його боку, ніколи не було жодних дій, які можуть мати ознаки фізичного чи психологічного насильства. Це також підтверджується й тим фактом, що він ніколи не притягався до відповідальності за вигадані події, про які вказує представник Відповідачки. Вважає за необхідне підкреслити, що відповідачка й раніше діяла безпідставно звертаючись до правоохоронних органів та в подальшому відкликаючи свої заяви. Як приклад це справа № 382/24.9РССВК, яка була завершена через відсутність будь-яких підстав та доказів. На його переконання, Відповідачка умисно готувалась до перетину кордону та відібрання у нього дітей. Він переконаний, що Відповідачка відбираючи дітей, діє всупереч їх інтересам, залучає їх до конфлікту з батьком, внаслідок чого діти втрачають повноцінний образ сім`ї. До моменту відібрання дітей, їхні відносини були максимально близькими, та прив`язаними одне до одного. Вони постійно проводили спільно час. Він займався навчанням та вихованням дітей. Розлучивши його з дітьми, він перебував під постійним психологічним тиском, він впевнений, що діти люблять його не менше ніж до викрадення, а тому й вони станом на сьогодні отримують моральні страждання. В силу віку останні не можуть у повній мірі усвідомлювати конфліктну ситуацію, у зв`язку з чим несвідомо підпадають під вплив єдиного авторитету, який поруч - мами. Така позиція Відповідачки очевидно руйнує у дітей образ батька, що в подальшому матиме негативний вплив для їх духовного та морального розвитку. Вважає за важливе пояснити, що Відповідачка його повністю обмежила у спілкуванні з дітьми та де факто позбавила батьківських прав. Повна зміна усталеного життя дітей очевидно є важким випробуванням, пов`язаним не лише із втратою батька, а й друзів, планів на майбутнє, звичного оточення та відчуття безпеки та передбачуваності. Перебування дітей в країні, де триває активна війна є бажанням Відповідачки, а не дітей. Вважає, що відповідачка спланувала поїздку до України, після того, як дізналася про його намір розлучитися з нею.

Заперечуючи позовні вимоги позивача, відповідачка вказала про те, що її приїзд в Україну разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_36 був вимушеною мірою задля збереження здоров`я та життя від домашнього насильства зі сторони батька ОСОБА_9 , який неодноразово своїми діями загрожував їхньому фізичному і психологічному здоров`ю. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів Португальської Республіки. 28 лютого 2024 була подана відповідна заява про домашнє насильство 96013/2024. Також у квіті 2024 року вона зверталася за допомогою до Консульства України в місті Лісабон. Виїзд з Португальської Республіки відбувся 16 жовтня 2024 року, в Україну на місце постійного проживання у с. Нежухів Стрийського району вони прибули 19 жовтня 2024 року. Перед виїздом із Португальської Республіки вона відвідала Генеральне Консульство України в місті Лісабон, для отримання усіх необхідних документів довідки про реєстрацію особи громадянином України, свідоцтв про народження та паспортів для дітей, так як ОСОБА_10 викрав ці документи та позбавив її можливості подорожувати з дітьми, окрім того він також викрав два її мобільних телефони, де зберігалися фото та відео докази його жорстокого поводження з нею. Вказує, що ОСОБА_27 вживав алкоголь та неодноразово завдавав тілесних ушкоджень їй та дітям, грубо виражався на їхню адресу, погрожував забрати дітей, здійснював моральний та психологічний тиск на дітей. Після приїзду в Україну вона 12.11.2024 подала заяву до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та передала в Консульство України в м. Лісабон. Також вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу. Повідомила про те, що діти соціалізувалися, відвідують школу, їм забезпечено все необхідне для навчання та проживання в Україні.

Під час розгляду справи встановлено, що на даний час відповідачка з дітьми проживає по АДРЕСА_3 в житловому будинку загальною площею 105,1 кв.м., в тому числі житловою площею 78,2 кв.м., який складається з 4 - х кімнат, кухні, ванної кімнати поєднаної з вбиральнею та коридору. Будинок газифікований, з водопостачанням, каналізацією, опаленням, електроосвітленням. Помешкання впорядковане, охайне, облаштоване меблями, що відповідають призначенню приміщення та побутовою технікою. Кімнати світлі, затишні. Для дітей відведені окремі кімнати з належними умовами для відпочинку і навчання.

Відповідно до копії висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_3 від 18.02.2025-19.02.2025, ознаки складних життєвих обставин відсутні.

На даний час відповідачка ОСОБА_3 повністю забезпечує потреби дітей, що стосуються освітнього, розумового та психологічного розвитку, у повній мірі забезпечує дітей матеріально.

З відповіді начальника Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №26-16-45/43 від 18.02.2025, адресованого ОСОБА_32 , вбачається, що 22.01.2025 відкрито ВП НОМЕР_13 відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 01.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Станом на 18.02.2025 аліменти не сплачувались.

Наведене свідчить про те, що тривалий час матеріальним забезпеченням дітей опікується лише мати дітей - відповідачка у справі.

Після час розгляду справи по суті позивач пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей з моменту їх приїзду в Україну, але при цьому будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження цього суду надано не було.

Відповідно до довідки №03 від 10.02.20255, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_38 навчається у четвертому класі Нежухівського ліцею.

Відповідно до довідки №02 від 10.2.2025, виданої директором Нежухівського ліцею Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_28 навчається у другому класі Нежухівського ліцею.

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, виданою Нежухівським ліцеєм, ОСОБА_38 навчається в 4 класі Нежухівського ліцею з 11 листопада 2024 року. За час навчання проявив себе як старанний, дисциплінований, відповідальний учень. Демонструє достатній та високий рівень навченості. Під час уроків хлопчик організований, уважний, активний, добре сприймає програмовий матеріал, проявляє творчість та логічне мислення. Має здібності до предметів природничо-математичного напрямку, багато читає, має добре розвинене мовлення, словниковий запас, вміє висловити власне ставлення до прочитаного, обгрунтувати відповідь на питання, проявляє кмітливість і креативність. ОСОБА_8 має здібності до образотворчого мистецтва, гарно декламує вірші, любить виконувати творчі завдання. Хлопчик вихований, стриманий, акуратний, володіє навичками культурної поведінки. В дитячому колективі швидко адаптувався, користується серед учнів повагою, бере активну участь в житті класу, старанно виконує доручення вчителя. Мати ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , цікавиться навчанням сина, підтримує зв`язок з учителем, відвідує батьківські збори. Хлопчик має все необхідне для навчання.

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, виданою Нежухівським ліцеєм, ОСОБА_28 навчається в 2 класі Нежухівського ліцею з 11 листопада 2024 р. Дівчинка швидко адаптувалася до навчального процесу. За період навчання проявила себе працелюбною, старанною та уважною ученицею, демонструючи достатній та високий рівень навченості з навчальних предметів. Здібна, має добре розвинену пам`ять, довільну увагу, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. З легкістю опановує всі шкільні предмети, але більш схильна до вивчення гуманітарних дисциплін. Багато читає, цікавиться додатковою літературою. ОСОБА_60 має широкий кругозір, вміє висловлювати власну думку та доводити її. Мовлення виразне, емоційне, вміє декламувати вірші. А також їй подобаються предмети художньо-естетичного циклу. На уроках образотворчого мистецтва виявляє творче мислення, її роботи завжди серед найкращих у класі. Школярка активна, творча, старанна. У неї завжди чисті, охайні зошити та підручники. До виконання громадських доручень ставиться відповідально, бере активну участь у житті класу. Дівчинка весела, товариська та щира. Вона має багато друзів серед однокласників. У спілкуванні з дорослими чемна і вихована. Завжди стежить за своїм зовнішнім виглядом, вона охайна і акуратна. Мати, ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню дівчинки, підтримує зв`язок зі школою, завжди цікавиться успішністю дитини, допомагає їй досягти успіху, активно спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторін свідки показали наступне.

Свідок ОСОБА_20 (допитана за клопотанням позивача) дала показання про те, що позивач має намір повернути дітей в Португалію, оскільки в Україні триває війна. Діти жили добре в Португалії, були всім забезпечені. Відповідачка не бажала працювати і тому позивач змушений був сам утримувати сім`ю. Вони раніше часто з сторонами разом відпочивали, оскільки в них були діти одного віку. Позивач завжди добре ставився до відповідачки. Вона постійно надавала допомогу відповідачці, оскільки та погано знала мову. Коли донька сторін зламала руку, вона була з відповідачкою у лікарні. Коли донька зламала руку, матері поруч не було, приходили працівники з соціальної служби, розмовляли з відповідачкою. Вона ніколи не чула про насильство з боку батька по відношенню до матері та дітей. Дійсно було таке, що відповідачка скаржилася на позивача. В дітей стосунки з батьком були хороші, він постійно допомагав їм робити уроки. Вона не спілкується з відповідачкою більше двох років, їй не відомо, чому відповідачка перестала з нею спілкуватися. Дійсно було таке, що під час відпочинку на природі вони обговорювали зраду позивача, але самої зради не було.

Свідок ОСОБА_24 (допитана за клопотанням позивача) дала показання про те, що сторони проживали в Португалії, у них двоє дітей. Вони між собою куми. Діти за допомогою зверталися тільки до батька, він їм у всьому допомагав та підтримував їх. Вона часто бувала у них в гостях, приходила до відповідачки, як до косметолога. Коли відповідачка була в Україні, за дітьми доглядав батько. Жодних конфліктів з відповідачкою у неї не було. Востаннє вона бачила відповідачку з дітьми влітку 2024 року. Близько трьох років вони з відповідачкою не спілкуються.

Свідок ОСОБА_22 (допитана за клопотанням відповідача) дала показання про те, що з відповідачкою вони познайомилися в освітньому центрі м. Коїмбра. Відповідачка привела в центр дітей, вона на той час працювала там викладачем історії. Вона часто бувала в гостях у сторін, позивача бачила близько двох разів. Відповідачка одного разу в телефонній розмові повідомила її, що збирає речі, щоб покинути дім. Вона була знервована та схвильована. Вона запропонувала їй переночувати в себе, та погодилася. У неї вдома відповідачка розповіла, що позивач творить страшне, б`є її, принижує. Того вечора вона слідів насильства на відповідачці не бачила. Вранці на руках та шиї відповідачки були помітні синці та садна. Відповідачка була у неї 3 дні, потім її забрала якась знайома. Відповідачка переховувалася від чоловіка. Вона дзвонила до волонтера по допомогу. Відповідачці надали телефони консульської установи. Їй невідомо, куди відповідачка поїхала від неї, вона з кимось розмовляла по телефону, однак зміст телефонних розмов їй не відомий.

Свідок ОСОБА_18 (допитана за клопотанням позивача) дала показання про те, що позивач є хресним батьком її онуки. З 2013 року вона постійно приїжджала в Португалію до доньки і там спілкувалася зі сторонами. Позивач працював і повністю забезпечував сім`ю. Їй невідомо, чому відповідачка перестала з ними спілкуватися. Був такий випадок, що вони разом з ОСОБА_15 їздили на прощу від Церкви. Коли відповідачка була в Україні, батько самостійно піклувався про дітей. Вона бачила не раз сторін по справі, у них все було добре. Вона давно не бачила дітей, оскільки сторони змінили місце проживання в Португалії. Конфліктів між сторонами вона ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_19 (допитана за клопотанням відповідача) дала показання про те, що сторін по справі знає добре, це її куми. Зазначила, що коли народився ОСОБА_8 , пологи були складні і відповідачка наполягала на його лікуванні в Україні, оскільки в Португалії і в Україні різні схеми лікування. Весь свій час відповідачка присвятила вихованню дітей. Вона дуже хотіла повернутися до професії. Позивач натомість постійно перебував у відрядженнях. Конфлікти між сторонами розпочалися, коли батько перестав приділяти увагу сім`ї. Відповідачка запідозрила чоловіка у зрадах. Почала йому про це говорити, однак він наведений факт заперечував. Вона не була очевидцем сварок і конфліктів, однак відповідачка постійно про це розповідала. Особливо конфлікти загострилися на початку війни. Щоразу, після чергового конфлікту відповідачка телефонувала до неї. Одного разу розповіла, що позивач її побив. В подальшому скинула на телефон їй фотографії побиття. Це було в травні 2024 року. Позивач її постійно провокував. В червні 2024 року подав до суду на розлучення. Після приїзду відповідачки до України, позивач їй телефонував, запитував, чи їй відомо, що відповідачка переїхала до України, однак за дітей нічого не запитував. Після приїзду в Україну діти були засмучені, особливо ОСОБА_8 , який вказував, що батько його не привітав з 10-річчям. Їй відомо, що позивач коли приїжджав з відрядження постійно вживав алкоголь. Їй відомо про домашнє насильство, яке позивач чинив відносно відповідачки.

Свідок ОСОБА_21 (допитана за клопотанням відповідача) дала показання про те, що відповідачка це її товаришка з дитинства, з відповідачем вона знайома з шкільних років, вони разом навчалися в одному класі. З 2022 року вона проживає у Німеччині, до цього проживала у місті Львові. Їй відомо про ситуацію, яка склалася між сторонами, оскільки вона постійно була з відповідачкою на зв`язку. Відповідачка розповідала їй про проблеми у сім`ї, про зради позивача, про те, що той категорично заперечував факт зради. Однак відповідачка бачила все на власні очі. З цього фактично все і почалося. Позивач почав піднімати руку на відповідачку. Одного разу він її вкусив в руку, відповідачка показувала їй велику гіматому на передпліччі. Вона навіть бачила у відповідачки синці на обличчі. Відповідачка розповідала, що позивач тягнув її за волосся. Також розповідала, що після роботи, позивач часто випиває. Їй відомо, що позивач навіть не дозволяв відповідачці погуляти з дітьми на вулиці, зачиняв їх. Був випадок, коли позивач кинув ОСОБА_15 на підлогу, вона потім тривалий час скаржилася на біль у коліні. ОСОБА_15 завжди зі страхом чекала повернення позивача з відрядження. Навіть після одного з таких конфліктів в присутності дітей, ті запитували у ОСОБА_15 , чи може вона їм знайти іншого батька. В жовтні 2024 року вона спілкувала з дітьми в Україні, вони були задоволені своїм життям. В Україні ОСОБА_15 пройшла курси косметології, оскільки позивач забороняв їй це робити у Португалії. Вона не раз бачила на ОСОБА_15 синці, і та розповідала, що чоловік піднімає на неї руку. Було таке, що ОСОБА_14 навіть забирав у ОСОБА_15 телефон, і вони спілкувалися між собою через телефон сина. Вона допомагала ОСОБА_15 як матеріально, так і психологічно. ОСОБА_15 була дуже налякана, коли отримала лист зі суду в Португалії. Їй було відомо, що ОСОБА_15 має намір покинути Португалію , що ОСОБА_15 їздила в посольство і готувала документи. Після приїзду в Україну, позивач заблокував відповідачці доступ до банківських карток, тому ОСОБА_15 просила про допомогу в неї.

Згідно із ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Сторони в судовому засіданні клопотань про заслуховування думки дітей на підставі ст.171 СК, після роз`яснення судом, не подавали, позивач ствердив про те, що діти перебувають під впливом матері, а тому не слід заслуховувати їхню думку в судовому засіданні, відповідачка вказала про те, що діти потребують психологічної підтримки і тому їхній допит може зашкодити їхнім законним правам та інтересам.

Одночасно в судовому засіданні досліджено заяву ОСОБА_55 , адресовану начальнику Служби в справах дітей від 18.02.2025, згідно з якою ОСОБА_37 бажає проживати з матір`ю та сестричкою в Україні, а також заяву ОСОБА_56 , адресовану начальнику Служби в справах дітей від 18.02.2025, ОСОБА_57 бажає проживати з матір`ю в Україні.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області про розв`язання спору у цивільній справі №456/547/25, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради №54 від 20.02.2025, на підставі п.п.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.02.2025 року (протокол №4), діючи в інтересах дітей ОСОБА_55 та ОСОБА_28 , виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне відібрання та повернення малолітніх дітей ОСОБА_58 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на територію Португальської Республіки. Зокрема, у висновку зазначено про те, що на засіданні комісії захисту прав дитини Стрийського міськвиконкому ОСОБА_13 пояснив, що жити в Україні йому подобається і їхати звідси нікуди не хоче. Має страх, що батько буде знущатися над ними, вживати алкоголь. Почуваються в Україні безпечніше, ніж у Португалії з батьком. ОСОБА_52 пояснила, що має багато друзів життя в Україні їй подобається, повертатися до батька у Португалію не бажає, пам`ятає як батько приходив неодноразово п`яним, бив їхню маму.

Відповідно до висновку психолога Центру допомоги врятованим, у відповідях ОСОБА_8 простежуються суперечливі почуття до батька. З одного боку він з радістю пригадував як вони їздили на велосипедах, каталися в «хатці на колесах» та бавилися разом і одночасно розповідає про те, як було страшно коли тато закрив його в кімнаті, кричав на них та не дозволяв виходити. В ОСОБА_8 є образа на тата через те, що той не привітав його з днем народження, не подарував подарунок, а сказав, що все це буде коли хлопчик повернеться в Португалію. Також він розповідав як тато бив маму та приходив на підпитку. Йому подобається, коли тато добрий, не п`є алкоголь та бавиться з ними. Висновок: ОСОБА_8 демонструє загальну емоційну стабільність, добре адаптовується до нового середовища. Однак у розмові та малюнку спостерігаються ознаки можливого емоційного віддалення від батька, страху перед ним та певної емоційної ізоляції. Це потребує подальшого спостереження та роботи з дитиною для глибшого розуміння переживань та підтримки.

Відповідно до висновку психолога Центру допомоги врятованим, у розмові ОСОБА_62 згадувала з радістю про те як вони з татом та братом проводили час, грали веселі ігри. Також дитина згадувала про те як їй було страшно коли тато «буває сварливий свариться з мамою», снилися страшні сни, коли тато приходив п`яним та бив маму, а вона захищала. За технікою «Незакінчене речення» ОСОБА_62 найбільше любить маму, і дитині подобається коли тато добрий. На малюнку «Моя сім`я» ОСОБА_62 намалювала маму, тата, себе та брата. Себе вона розмістила біля мами, що може свідчити про емоційну близькість, всі персонажі усміхнені, що вказує на позитивне ставлення до сім`ї. Висновок: Це позитивний малюнок який показує гарні сімейні стосунки, дитина відчуває себе частиною сім`ї та має емоційний зв`язок з родиною. Проте малюнок не завжди відображає травматичний досвід, і дитина може зображати «ідеальну сім`ю», а не реальну ситуацію.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 11 Конвенції 1980 року зобов`язує суд без затримок здійснювати усі процедури для повернення дітей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Конвенції 1980 року, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Як встановлено при розгляді справи, відповідачка виїхала разом з дітьми з Португальської Республіки у жовтні 2024 року, з того часу постійно проживає в Україні, діти відвідують школу, мають тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та навчання.

Вказане вище свідчить про те, що діти вже прижилася у у своєму новому середовищі в Україні, що значним чином впливає на вирішення питання про зміну їх місця проживання.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що діти були свідками постійних конфліктів та сварок між сторонами, в своїх поясненнях Службі в справах дітей, ВК Стрийської міської ради та психологам діти стверджували про те, що бачили, як батько чинив насильство відносно матері, і вони не хочуть повертатися до батька в Португалію, їм подобається їхнє нове життя в Україні разом з матір`ю.

Слід зазначити, що згідно із ст. 13 Конвенції 1980 року, незважаючи на положення попередньої статті, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: a) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку.

В судовому засіданні також встановлено, що під час проживання дітей у Португалії позивачем у справі був ініційований судовий процес про розірвання шлюбу, сторонами не було вирішено ані у письмовому вигляді, ані у встановленому законом порядку, питання щодо визначення місця проживання дітей. Шлюб між сторонами розірвано і рішення набрало законної сили.

Крім того, згідно з посвідченням особи на повернення в Україну, таке видано ОСОБА_46 ІНФОРМАЦІЯ_14 , строком до 29.10.2024, орган, що видав - 2 PRT. Згідно з посвідченням особи на повернення в Україну, таке видано ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_14 , строком до 29.10.2024, орган, що видав - 2 PRT.

Вказані докази свідчать про те, що мати дійсно зверталася до уповноваженого органу з питанням оформлення документів на виїзд дітей за кордон.

Судом також встановлено, що існує ризик того, що повернення неповнолітніх дітей до Португальської Республіки поставить їх під загрозу заподіяння моральної та психічної шкоди або іншим шляхом створить для дітей нетерпиму обстановку, оскільки діти тривалий час проживають в Україні разом з матір`ю, не мають бажання повертатися до Португалії, мають стійкий психологічний зв`язок з матір`ю, мають в Україні міцні соціальні зв`язки, живуть у найкращих побутових умовах та дружному середовищі навчальних закладів та вдома, спілкуються українською мовою.

Також слід врахувати і особисту думку дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_77 , що була надана уповноваженим працівникам Служби в справах дітей, ВК Стрийської міської ради, які категорично заперечують щодо повернення їх до батька в Португалію і бажають проживати в Україні з матір`ю.

Суд зазначає, що діти сторін, незважаючи на нетривалий час, уже прижилася у своєму новому середовищі, в якому знаходяться близько п`яти місяців, а тому повернення дітей загрожує заподіянням їм психічної шкоди й створить для них нетерпиму обстановку (пункт b статті 13 Конвенції 1980 року).

Судом під час розгляду справи по суті встановлено, що всі дії, що вчинялися відповідачкою, здійснювалися виключно з метою захисту законних прав та інтересів дітей, а також базувалися на принципі пріоритетності інтересів дітей.

Суд звертає увагу, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, проте інтереси дітей мають переважати над інтересами батьків. Лише прагнення батька до здійснення піклування і реалізацію своїх батьківських прав не є достатнім для твердження про найкращі інтереси дітей для повернення їх за місцем проживання батька за викладених обставин в мотивувальній частині цього судового рішення.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для забезпечення повернення неповнолітніх дітей до Португальської Республіки, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що Конвенція 1980 року покладає на відповідачку обов`язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2023 року у справі № 344/6604/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 127/17880/22, від 17 грудня 2018 року у справі № 461/4678/17, від 25 липня 2018 року у справі № 755/12339/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 757/25106/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 161/6458/19, від 15 серпня 2018 року у справі № 201/3664/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 361/5779/18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 405/2584/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 552/1759/19, від 20 липня 2022 року у справі № 757/32690/20-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 234/17176/17, від 5 лютого 2020 року у справі № 521/16839/18).

За обставин цієї справи суд встановив, що відповідачка довела наявність підстав для відмови у поверненні дітей до Португальської Республіки. Зокрема до таких висновків суд прийшов на підставі досліджених в судовому засіданні заяв відповідачки про домашнє насильство до правоохоронних органів на території Португалії та України, враховуючи показання відповідачки, свідків в судовому засіданні про тривале домашнє насильство відносно неї, яке чинив її колишній чоловік - позивач у справі, пояснення дітей соціальним службам та психологам, які були очевидцями домашнього насильства батька по відношенню до матері. А тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Така відмова є втручанням у гарантоване статтею 8 Конвенції 1950 року право позивача на повагу до сімейного життя. Але з огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази немає жодних підстав виснувати про порушення цього права у світлі пункту 2 статті 8 Конвенції 1950 року:

Відмова у задоволенні позову ґрунтується на приписах Конвенції 1980 року, що визначає низку випадків, за яких національні органи можуть відмовити у поверненні дитини. Один із таких випадків є у пункті «b» частини першої статті 13 цієї Конвенції. Тому за змістом пункту 2 статті 8 Конвенції 1950 року втручання у право позивача є таким, що встановлене законом (Конвенцією 1980 року), який характеризувався належною якістю і дозволяв позивачеві прогнозувати можливість відмови у поверненні дітей, зокрема через існування серйозного ризику завдання їм фізичного чи психічного насильства у разі повернення.

Пункт 2 статті 8 Конвенції 1950 року допускає можливість втручання у право на повагу до сімейного життя, зокрема, для захисту здоров`я та для захисту прав і свобод інших осіб. У справах щодо повернення дитини до місця її постійного проживання першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини також закладений і в Конвенції 1980 року, яка допускає можливість неповернення дитини до місця її постійного проживання, якщо там існує серйозний ризик завдання дитині фізичної або психічної шкоди, створення нестерпної обстановки (пункт «b» частини першої статті 13 Конвенції 1980 року). Тому захист здоров`я дитини та якнайкраще забезпечення її інтересів є легітимними цілями для відмови у задоволенні відповідного позову.

Неповернення дитини до країни проживання іноді може бути виправдане в силу об`єктивних причин, які відповідають інтересам дитини та визначені у Конвенції 1980 року. Зокрема тоді, коли існує зазначений вище ризик (пункт «b» частини першої статті 13 Конвенції 1980 року).

Суд вважає, що відповідачка надала достатні й належні докази, які судом оцінено у сукупності та взаємозв`язку із іншими доказами, на спростування позову, що є її процесуальним обов`язком (стаття 13 Конвенції 1980 року)

Доводи позивача про порушення його прав як батька дітей не є підставою для задоволення позову, оскільки рішення суду у справі про повернення дітей до держави їх постійного проживання повинно забезпечувати не тільки права одного з батьків, а й відповідати найкращим інтересам дитини. При цьому відсутні будь-які перешкоди участі позивача у житті дітей та відвідуванні їх за місцем проживання.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволені позову ОСОБА_1 , поданої в його інтересах головним спеціалістом відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діаною Олегівною до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним переміщення, відібрання дітей та передача батькові, повернення малолітніх дітей до Португальської Республіки слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 , поданої в його інтересах головним спеціалістом відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діаною Олегівною до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним переміщення, відібрання дітей та передача батькові, повернення малолітніх дітей до Португальської Республіки відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: головний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сов`як Діана Олегівна; РНОКПП НОМЕР_7 , місцезнаходження: 79007, Львівська обл., м. Львів, пл. Шашкевича,1;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Представник відповідача: адвокат Столяр Оксана Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_9 , місцезнаходження: 79008, Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка, 3/8;

Представник третьої особи: головний спеціаліст - юрист Служби у справах дітей Виконавчого комітету Стрийської міської ради Плешка Зоряна Романівна, місцезнаходження: 82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Шевченка,71.

Повний текст судового рішення

виготовлено 07.04.2025

Головуючий суддя В.Л.Бучківська