ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4210/25 Справа № 210/4936/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4936/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особи без самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , виданого 26.05.2021 року ТСЦ 1243 є власником транспортного засобу Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

19.02.2024 року, о 09 годині 40 хвилин, за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Металургів, будинок 22, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Chery Tiggo 7 Pro», д.н.з. НОМЕР_3 , не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на транспортний засіб Тойота д.н.з. НОМЕР_4 , що зупинився попереду.

Постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 13 березня 2024 року, у справі № 210/1219/24, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Дана подія ТДВ «Експрес Страхування» була визнана страховою, розраховано страхове відшкодування в розмірі 60 471,51 грн. та платіжною інструкцією від 05.04.2024 року № 68817128 перераховано страхове відшкодування на СТОТОВ «Фірма «Едельвейс 4».

Позивачка звернулась до експертної установи та отримала висновок транспортно-товарознавчого дослідження №Д14/04/24, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення огляду 25 квітня 2024 року, складає 138 160,83 грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 69 794,49 грн, 1 400,00 грн дефектування автомобіля, 6 500,00 грн послуги по проведенню транспортно-товарознавчого дослідження, моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 55 986,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір 625,27 грн. та 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Є.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника (відповідача) обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує страхового ліміту. У своє чергу, суд першої інстанції безпідставно переклав на відповідача обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Висловлюючись щодо суті спору у справі № 201/16373/16-ц, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик. Саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а в окремих випадках (у разі укладення страховиком договору зі страхувальником після виключення із членів МТСБУ) - винна особа. З огляду на зазначене, у позивача виникло право звернення до ТДВ «Експрес Страхування», як страхової компанії відповідачки, а у останніх виник обов`язок відшкодування суми грошових коштів сплачених потерпілому в якості відшкодування в межах ліміту за договором майнового страхування. Ліміту відповідальності страховика за оформленим відповідачкою страховим полісом цілком достатньо для покриття збитків позивачки.

Також, вважає, що стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу адвоката є безпідставним, оскільки понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру наданої правової допомоги.

Крім того, вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачки, що на підставі ст.81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник позивачки ОСОБА_7 - адвокат Лященко А.М. надала заяву про розгляд справи за її відсутності,а представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Гайдаш Є.В. надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв?язку з тим, що він приймає участь у судовому засіданні по іншій справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Гайдаш Є.В. реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2024 року о 09 годині 40 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Металургів, будинок 22, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Chery Tiggo 7 Pro», д.н.з. НОМЕР_3 не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на транспортний засіб Тойота д.н.з. НОМЕР_4 , що зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки, чим порушила вимоги п. 2.3 б, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

За вказаних обставин 13 березня 2024 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визнано винною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн, про що ухвалено постанову (а.с. 11-12). Вказана постанова не оскаржена та набрала законно сили.

Власником транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , є позивачка ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) ОСОБА_4 уклала шлюб 15 травня 2024 року із ОСОБА_8 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: « ОСОБА_9 », відповідний актовий запис № 266 (а.с.73).

Цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_10 , станом на дату ДТП, була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», що встановлено з полісу №217062761 (а.с.74). Вказаним полісом визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160 000,00 гривень (а.с 74).

ТДВ «Експрес Страхування» направило на адресу позивачки повідомлення про виплату страхового відшкодування у сумі 60 471, 51 грн (а.с.34).

Згідно із платіжної інструкції від 05.04.2024 року, ТДВ «Експрес Страхування» перерахувало на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 60 471, 51 грн (а.с.35).

Страхове відшкодування було розраховано на підставі калькуляції аудатекс № 4.24.00239, згідно якої вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70), без ПДВ, становить 60 471,50 грн (а.с.116).

Відповідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д14/04/24 складеного 29 квітня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , в цінах на дату 25 квітня 2024 року, складає: 77907,31 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , станом на дату проведення огляду 25 квітня 2024 року, складає 138 160,83 грн. (а.с.13-19).

З акту наданих послух ТОВ фірма «Едельвейс-4» встановлено, що технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , становив всього на суму без ПДВ 108 555,00 грн, відповідно ПДВ становить 21 711,00 грн, що загалом становить 130 266,00 грн (а.с.38).

Суду представлено рахунок № 212-СКА по комплексу робіт по ремонту кузова Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , виконавцем якого є ТОВ фірма «Едельвейс-4» на аналогічну суму (а.с.40).

В обґрунтування понесених моральних страждань позивачка ОСОБА_1 надала медичні документи, зокрема виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 25 березня 2024 року з якого встановлено, що позивачка ОСОБА_1 була госпіталізована 22 лютого 2024 року із діагнозом рак лівої молочної залози. Дата вибуття із стаціонару 25.03.2024 року (а.с.43-44).

В подальшому позивачка двічі була госпіталізована на стаціонар, а також надала довідку до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 576330 відповідно до якої ОСОБА_1 з 15 липня 2024 року встановлена друга група інвалідності із датою перегляду 15 серпня 2025 оку (а.с.50).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, виходив з того, що ТДВ «Експрес Страхування» добровільно сплатила страхове відшкодування в погодженому з позивачкою розмірі 60 471,51 грн. та виконала свій обов`язок перед позивачкою у спірних правовідносинах, а тому з відповідачки ОСОБА_11 , як особи винної у завданні шкоди, підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у розмірі 48 083, 49 грн, тобто за відрахуванням від загальної суми (безпосередньої яку понесла позивачка) 130 266,00 грн. суму ПДВ 21711,00 та фактично перераховану суму страховою компанією 60 471,51 грн. (48083,49 = 130 266,00 - 21711,00 (ПДВ) - 60741,51 (страхове відшкодування)).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у вказаній частині не відповідає, з огляду на наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульованіЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ч.3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання такого відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. До такої заяви також додаються документи, перелік яких міститься у п.35.2 ст.35 Закону.

Згідно п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, матеріалами справи встановлено, що подія ДТП, винною у якій визнано відповідачку ОСОБА_2 мала місце 19 лютого 2024 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_10 , станом на дату ДТП, була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», що встановлено з полісу №217062761 (а.с.74). Вказаним полісом визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160 000,00 гривень (а.с 74).

ТДВ «Експрес Страхування» направило на адресу позивачки повідомлення про виплату страхового відшкодування у сумі 60 471, 51 грн (а.с.34).

Згідно із платіжної інструкції від 05.04.2024 року, ТДВ «Експрес Страхування» перерахувало на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 60 471, 51 грн (а.с.35).

Страхове відшкодування було розраховано на підставі калькуляції аудатекс № 4.24.00239, згідно якої вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70), без ПДВ, становить 60 471,50 грн (а.с.116).

Відповідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д14/04/24 складеного 29 квітня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , в цінах на дату 25 квітня 2024 року, складає: 77907,31 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , станом на дату проведення огляду 25 квітня 2024 року складає 138 160,83 грн. (а.с.13-19).

З акту наданих послух ТОВ фірма «Едельвейс-4» та рахунку № НОМЕР_7 встановлено, що технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_4 , становив всього на суму без ПДВ 108 555,00 грн, відповідно ПДВ становить 21 711,00 грн, що загалом становить 130 266,00 грн (а.с.38, 40).

Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, ліміт відповідальності страховика відповідача (160000 грн.), з урахуванням вже сплаченої позивачеві суми страхового відшкодування 60 471, 51 грн. не перевищує розмір завданої матеріальної шкоди - 130 266,00 грн., тому позивачка ОСОБА_1 в частині повного відшкодування завданої ДТП шкоди мала звернутися до суду з позовом саме до Страховика - ТДВ «Експрес Страхування», а не до Страхувальника - відповідачки по справі ОСОБА_2 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третястатті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно з частинами першою четвертою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача, замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 186/1436/16 (провадження № 61-7006св19) вказано, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позов про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до винного водія ОСОБА_2 , однак, остання, як Страхувальник, не є належним відповідачем у справі про стягнення матеріальної шкоди, оскільки ліміт відповідальності дозволяє стягнути цю шкоду саме зі Страховика, то у задоволенні позовних вимог до неї необхідно відмовити як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, суд першої інстанції керувався нормами ст.23 ЦК України й виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідачки позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які вона була змушена терпіти через пошкодження автомобіля, зокрема, на момент ДТП позивачка ОСОБА_1 лікувалась в онкодиспансері, проходила курс хіміотерапії і автомобіль на той момент був дуже важливим елементом в її житті, починаючи з того, що необхідно було їздити по місту, шукати та купувати ліки, а також те, що позивачка після хіміотерапії не могла пересуватися сама і необхідно було, щоб чоловік на автомобілі її забирав, однак, всі ці дії прийшлось робити на таксі, що завдало багато незручностей. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди для позивачки у розмірі 10 000,00 грн., тобто в меншій сумі, ніж просила позивачка.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Компенсуватися моральна шкода має в будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства.

Аналогічна позиція прослідковується й у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідачки ОСОБА_2 порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним їй автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, вона через пошкодження автомобіля вимушена буа докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносила душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування позивачці завданої моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі №607/4341/20).

З урахування того, що, внаслідок протиправної поведінки відповідачки, порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_12 належним їй автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, що безумовно тягне за собою зміни у житті позивачки, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., що є розумним, виваженим і справедливим у даній ситуації, враховуючи діагноз позивачки та її потребу у постійному відвідуванні лікарні,а тому у наведеній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачкою надано копія ордеру, договір про надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт про надання правової допомоги, оригінал квитанції про сплату витрат за правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачка надала такі докази: ордер на надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок витрат на правову допомогу із зазначенням кількості витраченого часу, вартості однієї години та Акт приймання передачі наданих послуг.

Загальна вартість наданих постуг становить 10 000,00 грн. і цей розмір відповідачкою ОСОБА_2 не спростовано.

Разом з тим, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, до 3 000,00 грн., що є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 та зменшує цей розмірі з 625,27 грн. до 96,90 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторонни стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с. 50).

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, судовий збір, понесений відповідачкою ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 рокув частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення матеріального збитку в сумі 55 986 гривень 49 копійок - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку в сумі 55 986 гривень 49 копійок.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 рокув частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 625 гривень 27 копійок до 96 (дев?яноста шести) гривень 90 (дев?яноста) копійок.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2025 рокув частині витрат на професійну правничу допомогу, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 7 000 гривень 00 копіок до 3 000 (трьох тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір, понесений при подачі апеляційної скарги, в розмірі 908 (дев?ятсот вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: