Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/199/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Васільєва С.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 750 грн. 36 коп. за спожиту електроенергію (р/р IBAN НОМЕР_1 Хмельн. ОУ AT Ощадбанк м.Хмельницький, МФО 315784, ).

Також просить стягнути судові витрати у розмірі 3028 грн. судового збору (p/ НОМЕР_2 в Хмельн. ОУ AT "Ощадбанк" м. Хмельницький, МФО 315784, ).

Позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ « Хмельницькенергозбут» з 01.01.2019 є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Хмельницької області.

Між ТОВ «Хмельницькенергозбут» та побутовим споживачем ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

Для проведення розрахунків ТОВ «Хмельницькенергозбут» на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідач своєчасно та в повному обсязі оплату за електроенергію, що була поставлена ТОВ «Хмельницькенергозбут», не здійснює, у результаті чого в споживача виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9 750 грн. 36 коп. станом на 27.01.2025.

Ухвалою суду від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 18.03.2025 відзив ОСОБА_1 повернуто відповідачу без розгляду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи з (викликом) участю сторін - відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали - відмовлено.

У подальшому відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення такими обставинами:

- тим, що рішення Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), - №429 від 14.06.2018, а також Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі також - ПРРЕЕ), затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, не набули чинності, оскільки всупереч ст. 117 Конституції України не були зареєстровані Міністерством юстиції України;

- тим, що жодного договору з відповідачем нею не укладалось;

- тим, що рахунок на сплату коштів не зареєстрований в ГУ ДПС; отримання будь-яких платежів від імені громадян України не на рахунки територіальної громади і не на рахунки конституційного національного Банку України є державною зрадою;

- тим, що рішенням Конституційного Суду України 13 червня 2019 року №5-р/2019 визнано, що НКРЕКП створено неконституційно, тому всі постанови НКРЕКП, які були прийняті до 19.12.2019 (19.12.2019 було внесено зміни в ЗУ Про НКРЕКП) є нечинними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до постанови НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 товариству з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу

Позивач вказує про те, що між ТОВ «Хмельницькенергозбут» та побутовим споживачем ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

Для проведення розрахунків ТОВ «Хмельницькенергозбут» на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 .

З квитанції на оплату послуг та роздруківки заборгованості за вказаним особовим рахунком слідує, що у відповідача (споживача) за адресою: АДРЕСА_1 виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9 750 грн. 36 коп. станом на 27.01.2025.

Згідно розрахунку, останні оплати відповідачем були здійснені у вересні, жовтні та листопаді 2022 року.

З вересня 2022 року у відповідача утворилась заборгованість, та станом на січень 2025 становить 9 750 грн. 36 коп. (у такій сумі заборгованість сформувалась на березень 2024 року).

Також вказано реквізити рахунку для сплати заборгованості - НОМЕР_1 .

Відповідач факт споживання електричної енергії за вказаною адресою не заперечує.

Водночас, у письмовій формі між сторонами відповідний договір не укладений.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 25.01.2023, адресованого відповідачеві у відповідь на її запит щодо державної реєстрації в Міністерстві юстиції України постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» повідомлено, що ця постанова у Міністерстві юстиції України не зареєстрована.

При цьому зауважено, на сьогодні згідно з абзацом першим частини шостої статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (набрав чинності з 26 листопада 2016 року, крім частини першої статті 11, статті 13 цього Закону, які набрали чинності з 01 січня 2017 року) рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не підлягають державній реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 01.03.2023, адресованого відповідачеві у відповідь на її запит, щодо державної реєстрації постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, від 14 червня 2018 року № 429 Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу повідомлено, що вказана постанова у Міністерстві юстиції України не зареєстрована.

Водночас, вказано, що, на сьогодні згідно з абзацом першим частини шостої статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (набрав чинності з 26 листопада 2016 року, крім частини першої статті 11, статті 13 цього Закону, які набрали чинності з 01 січня 2017 року) рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не підлягають державній реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Згідно листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 21.02.2025, у відповідь на запит про доступ до публічної інформації, чи зареєстровані у ГУ ДПС три рахунки (зокрема, рахунок НОМЕР_1 ), повідомлено, що рахунки, вказані в листі, відсутні в інформації про рахунки за надходженнями, які справляються до державного та місцевих бюджетів.

Крім цього, повідомлено, що інформація про реквізити бюджетних рахунків для зарахування податків, зборів, платежів до державного і місцевих бюджетів та єдиного внеску розміщена на сайті Головного управління ДПС у Хмельницькій області у рубриці «Рахунки для сплати платежів».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із видів комунальних послуг є послуги з постачання та розподілу електричної енергії (стаття 5 Закону №2189-VІІІ).

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями статті 12 Закону №2189-VІІІ закріплено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно положень частин 1, 3 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Таким законом є Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі також - Закон №2019-VІІІ).

За змістом статті 1 Закону №2019-VІІІ споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно з ч.1-2 ст. 56 Закону №2019-VІІІ постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником.

Згідно з пунктом 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (в редакції на час виникнення спірних відносин) укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Згідно пункту 2.1.7 Правил у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора.

Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» також визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що договір постачання електричної енергії відноситься до публічних договорів приєднання. Як правило, ці договори укладаються між виконавцем і споживачем відповідно до типових або примірних договорів. Про приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) можуть свідчити такі дії, як підписання споживачем заяви-приєднання, отримання споживачем послуги з електропостачання, незаперечення проти надання виконавцем таких послуг та внесення плати за ці послуги.

Як наслідок, твердження відповідача про те, що між сторонами відсутній договір на постачання електроенергії, є помилковими, оскільки фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Оскільки відповідач споживала послуги з електропостачання та не висловлювала заперечення щодо їх надання виконавцем ТОВ «Хмельницькенергозбут», суд дійшов висновку про приєднання відповідача до умов відповідного договору з надання комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція також вказана у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №635/3215/19.

Водночас, згідно усталеної правової позиції Верховного Суду (зокрема, викладеної у постанові від 04 квітня 2025 року у справі № 702/359/24), факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Отже, оскільки відповідач у спірний період користувалась послугами з постачання електричної енергії, у неї виник обов`язок щодо оплати вартості наданих послуг у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, і оскільки надані послуги не оплачувалися, то у відповідача склалася заборгованість по оплаті послуг з постачання електричної енергії, яка підлягає стягненню з відповідача, за відсутності добровільної оплати, в судовому порядку.

Розмір нарахованої позивачем заборгованості за послуги з електропостачання відповідач не оспорює.

Крім цього, помилковою є позиція відповідача щодо того, що відповідні рішення НКРЕКП, якими врегульовані правовідносини між сторонами, в тому числі ПРРЕЕ, не набули чинності, оскільки не були зареєстровані Міністерством юстиції України.

Так, набуття нормативно-правовим актом чинності, в першу чергу, пов`язується з його оприлюдненням, оскільки відповідно до ст.57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідач не вказує про те, що рішення НКРЕКП не були опубліковані.

При цьому, ст. 117 Конституції України вказує на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Водночас, відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», НКРЕКП визначена регулятором у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» рішення регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Тобто, законодавцем прямо передбачено відсутність необхідності державної реєстрації Міністерством юстиції України рішень НКРЕКП.

Як наслідок, відповідні рішення НКРЕКП, в тому числі і ПРРЕЕ, відповідно до закону не потребували реєстрації Міністерством юстиції України.

Крім цього, відповідні рішення регулятора про встановлення тарифів є чинними; положення пункту 6 статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у визначеному законом порядку неконституційними не визнано.

Також суд враховує, що рішенням Конституційного Суду від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII.

Водночас, зважаючи на те, що визнання неконституційними окремих положень Закону №1540 матиме правовим наслідком істотні прогалини у законодавстві стосовно порядку організації діяльності Комісії, що може унеможливити її функціонування та виконання нею завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Конституційний Суд України відтермінував втрату чинності цими положеннями для приведення чинного законодавства у цій частині у відповідність із вимогами Конституції України до 31 грудня 2019 року.

19 грудня 2019 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг" № 394-ІХ, який набрав законної сили 29 грудня 2019 року, було внесено зміни до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VІІІ, якими приведено вказаний закон у відповідність до вимог Конституції України.

Водночас, рішення КСУ не випливає ні на правовий статус складу НКРЕКП, ні на рішення НКРЕКП.

Таким чином, доводи відповідача щодо нечинності постанов НКРЕКП, з огляду на рішення Конституційного Суду від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, є помилковими.

Щодо доводів відповідача про те, що рахунок на сплату коштів не зареєстрований в ГУ ДПС, не є рахунком територіальної громади або конституційного національного Банку України, то такі посилання є необґрунтованими.

Так, згідно з ч.2 та 6 ст.75 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку затверджується та оприлюднюється Регулятором.

Вказані положення законодавства не містять вимоги про те, що відповідний рахунок має бути зареєстрований в ГУ ДПС, бути рахунком територіальної громади або національного Банку України.

Водночас, постановою НКРЕКП від 27.06.2019 № 1247 затверджено Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку, у якому міститься відповідний рахунок позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 264-265, 279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» (р/р НОМЕР_1 в Хмельн. ОУ AT Ощадбанк м.Хмельницький, МФО 315784, ) 9 750 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 36 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію.

Стягнути ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» (p/p НОМЕР_4 в Хмельн. ОУ AT "Ощадбанк" м. Хмельницький, МФО 315784, ) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут», адреса: Хмельницька область, м. Хмельницький вул. Свободи, буд. 57/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 14.04.2025.

Суддя С. В. Васільєв