ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 квітня 2025 року

м.Харків

справа № 644/4102/23

провадження № 22-ц/818/1575/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Індутного Шматько Станіслава Миколайовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ізмайлова І.К.,-

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2024 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та протягом всього часу її проживання з дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікування нею. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Індутний Шматько Станіслав Миколайович просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення є частково необґрунтованим, викладені в ньому висновки не в повному обсязі відповідають дійсним обставинам справи, а отже воно підлягає зміні. Зазначає, що відповідач є фінансово спроможним здійснювати утримання хворої доньки та позивача, що підтверджує банківська виписка, надана позивачем, згідно з якою протягом 2020-2023 рр. відповідач здійснював нерегулярні грошові перекази на її банківську картку у різному розмірі. Відповідачем до суду першої інстанції не було надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати аліменти на утримання позивача, ним також не надано жодних доказів на витрати з утримання дитини від першого шлюбу та непрацездатної матері, яких за його словами він начебто утримує. Також відповідач не надав довідок про склад сім`ї, витрати чи інших документів, які б підтвердили його фінансове навантаження, а відсутність належних зусиль для працевлаштування свідчить тільки про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків. Вказує, що суд першої інстанції не навів достатніх підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі та проігнорував значення частини доходу зазначеної у позовних вимогах, та не обґрунтував, чому такий розмір стягнення є неможливим чи невідповідним, відповідач жодним чином не довів, що утримує ще одну дитину або інших осіб, не надав жодних доказів, які б підтверджували його неможливість працевлаштування з об`єктивних причин (стан здоров`я, відсутність відповідних вакансій тощо), а отже вважаємо, що немає підстав для стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі меншому, аніж було заявлено позивачем.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи дитина ОСОБА_3 , є дитиною з інвалідністю, та стан її здоров`я вимагає постійного медичного спостереження та догляду, тому, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, 23.06.2023 року та протягом всього часу її проживання з дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікування нею.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 02.03.2018 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Харківськім міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №548

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 16.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади м. Харкова ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у кв. АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_2 .

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.05.2023 року, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 618 від 24.02.2020 року ОСОБА_4 встановлено діагноз спастичний церебральний параліч (подвійна геміплегія). Рухові порушення 4-го рівня по класифікації GFMCS. Симптоматична епілепсія (генералізовані та міоклоничні напади) ЗТСК та ПМР, також зазначено, що у дитини високий тонус м`язів, затримка розвитку: не сидить, не ходить, не говорить.

За медичним висновком № 5139 від 18.12.2020 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А» із захворюванням (патологічним станом) G 80, що відповідає розділу І пункту 2 підпункту 2.1 Переліку показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років.

Відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_2 від 18.08.2020 ОСОБА_3 є отримувачем Державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, у зв`язку з чим призначена допомога до 18 років.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що 02 березня 2018 року по 16 листопада 2020 року перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. Дочці встановлено діагноз: спастичний церебральний параліч (подвійна геміплегія). Рухові порушення 4-го рівня по класифікації GFMCS. Симптоматична епілепсія (генералізовані та міоклоничні напади) ЗТСК та ПМР. З 18.12.2020 року дочка ОСОБА_5 , є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А» із захворюванням (патологічним станом) G 80, що відповідає розділу І пункту 2 підпункту 2.1 Переліку показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Оскільки донька сторін є дитиною з інвалідністю та за станом здоров`я потребує постійного стороннього нагляду, а позивач, як опікун постійно займається доглядом, вихованням, розвитком, лікуванням, реабілітацією, через що не має можливості працювати. Крім державної соціальної виплати по догляду за дитиною, інших доходів не має, відповідач, який має дохід та можливість надавати матеріальну допомогу, її добровільно на її утримання як матері, що проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, не надає, або надає нерегулярно, що ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не в змозі самостійно утримувати малолітню доньку, у тому числі оплачувати дуже коштовні курси реабілітації, зокрема, закордоном, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня звернення до суду з позовом та впродовж всього часу її проживання з дитиною з інвалідністю.

Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі ст. 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.

Для цілей Конвенції про права дитини 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.

Правовідносини у справі, яка розглядається, стосуються стягнення аліментів на утримання дружини, яка здійснює опіку над неповнолітню дитиною.

У Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи, з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню.

Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 затверджений Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

При визначенні розміру аліментів суд враховує сімейне становище платника, а саме наявність у нього інших осіб, яких він за законом повинен утримувати (дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина). Слід розуміти певну умовність використання в законі словосполучення «сімейне становище», тому що воно не охоплює всі випадки наявності у відповідача осіб, яких він за законом зобов`язаний утримувати.

Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються справи, мають майновий аспект свого прояву і тим або іншим способом впливають на матеріальне становище сторін. До них можна віднести стан здоров`я платника і одержувача аліментів, необхідність здійснювати певні виплати (наприклад, погасити кредит за житло, сплачувати за оренду житла, сплата аліментів на утримання дитини).

Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 618 від 24.02.2020 року ОСОБА_4 встановлено діагноз спастичний церебральний параліч (подвійна геміплегія). Рухові порушення 4-го рівня по класифікації GFMCS. Симптоматична епілепсія (генералізовані та міоклоничні напади) ЗТСК та ПМР, також зазначено, що у дитини високий тонус м`язів, затримка розвитку: не сидить, не ходить, не говорить.

За медичним висновком № 5139 від 18.12.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А» із захворюванням (патологічним станом) G 80 та відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_2 від 18.08.2020 року є отримувачем Державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, у зв`язку з чим призначена допомога до 18 років.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, прочинаючи з 08.05.2023 року, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 1982 року народження, є працездатною особою.

На його утриманні перебуває неповнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 (а.с.61), а також непрацездатна мати пенсіонерка, 1952 року народження (а.с.62)

Крім того він надає матеріальну допомогу на спільну з позивачкою дитину з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом перерахунку коштів на рахунок позивачки (а.с.65-80)

Суд першої інстанції враховуючи стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , яка є дитиною з інвалідністю, та те, що стан її здоров`я вимагає постійного медичного спостереження та догляду дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. При цьому вірно визначив розмір аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянта в позовній заяві на те, що їй не вистачає коштів оплачувати коштовні курси реабілітації дитини, зокрема, за кордоном не є підставою, що підлягає врахуванню при визначені розміру аліментів на матір. Проте позивачка не позбавлена права звернутися до суду за стягненням додаткових витрат на дитину.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Індутного Шматько Станіслава Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2024 року в частині визначення розміру стягнутих аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова