провадження № 22-ц/824/7962/2025
головуючий у суді І інстанції Букіна О.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою потерпілому,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року «МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ» звернулось до суду із заявою, в якій просило поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом за позовом «МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою потерпілому.

Посилалось в заяві на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року у справі № 760/20065/16-ц позовні вимоги «МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ» задоволено, стягнуто з боржника понесені витрати у розмірі 32 664,38 грн, витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 740 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

13 жовтня 2023 року на виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист.

Вказувало, що за неодноразово направленими заявами до Солом`янського районного суду м. Києва, останню з яких було направлено 15 вересня 2023 року до електронного суду (копія додається), щодо видачі рішення суду та виконавчого листа по зазначеній справі, зазначені документи не отримував. У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ. У подальшому Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Виходячи з цього, просило поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви Моторно (транспортного) страхового бюро України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою потерпілому відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник Моторно (транспортне) страхове бюро України - Кузьменков М.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що після неодноразових звернень позивачем 15 жовтня 2024 року від Солом`янського районного суду м. Києва поштою було отримано зазначений виконавчий лист №760/20065/16-ц із датою видачі від 13 жовтня 2023 року, тобто даний виконавчий документ було видано, але не позивачу, та фактично направлено позивачу лише через рік, після закінчення строку для його пред`явлення. Вважає, що наведені обставини, які є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначає, що відсутність можливості привести пред`явлене рішення до виконання, призведе до недоотримання стягнення грошових коштів, які було витрачено апелянтом для покриття збитків за наслідками винних дій відповідача (боржника) в дорожньо-транспортній пригоді, що було доведено при розгляді у цій справі по суті.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштового відправлення.

Крім того, 19 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника «МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ» - Саліженка М.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року у справі № 760/20065/16-ц позовні вимоги «МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ» задоволено, стягнуто з боржника понесені витрати у розмірі 32 664,38 грн, витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 740 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року набрало чинності 17 квітня 2017 року.

З матеріалів справи також вбачається, що копію рішення позивач отримав 11 квітня 2017 року (а.с.57).

15 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі (а.с.58).

Відповідно до супровідного листа Солом`янського районного суду м. Києва на виконання вищевказаного рішення направлено виконавчий лист позивачу 25 вересня 2024 року (а.с.60).

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа виданого судом за позовом «МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою потерпілому.

Відмовляючи у задоволенні заяви «МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, суд першої інстанції виходив із того, що заявником (стягувачем) не надано належних та допустимих доказів, які могли б встановити поважність причини пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, та не наведено обґрунтованих аргументів та обставин, що унеможливлюють вчинення заявником процесуальних дій у визначений законом строк.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган; строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції - частина 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке право стягувача передбачено також нормою статті 433 ЦПК України.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений за наявності поважних для цього підстав за заявою заявника.

Статтею 431 ЦПК України передбачено, що вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, покладено на суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до статті 433 ЦПК України заяви стягувача про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Досліджені колегією суддів апеляційного суду матеріали справи свідчать про те, що судове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року набрало чинності 17 квітня 2017 року, таким чином відлік строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання почався з 18 квітня 2017 року та закінчився 18 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 лютого 2020 року, Кабінет Міністрів України починаючи з 12 березня 2020 року по всій території України встановив карантин (постанова від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами та доповненнями).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX (набрав чинності 02 квітня 2020 року) розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначена редакція пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України діяла до 16 липня 2020 року включно.

У подальшому, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, зміст наведених норм права дає підстави для висновку, що визначені ЦПК України процесуальні строки за період з 02 квітня 2020 року по 16 липня 2020, були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Однак, починаючи з 17 липня 2020 року законодавець змінив порядок застосування процесуальних строків у цивільному судочинстві, визначивши обов`язкові умови, з настанням яких закон пов`язує можливість поновлення строків.

Із внесеними Законом № 731-IX змінами, законодавець з метою забезпечення основоположних гарантій учасників справи на оскарження судових рішень передбачив додатковий 20-денний строк, який обчислюється з дня набрання цим Законом чинності, протягом якого особи мали право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Тобто, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону № 540-IX, закінчилися 06 серпня 2020 року.

Однак, заявник звернувся із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання лише 14 листопада 2024 року.

Матеріали справи не містять доказів вчасного пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання стягувачем.

Відсутні в матеріалах справи будь - які докази на підтвердження здійснення заявником у період з дня отримання копії рішення суду (11 квітня 2017 року) до першого звернення із заявою про видачу виконавчого листа (15 вересня 2023 року), тобто понад шість років, дій спрямованих на реалізацію прав, як стягувача, з виконання судового рішення, звернення з відповідними заявами/запитами до суду з приводу видачі виконавчого листа, тощо.

Колегія суддів не може врахувати доводи апеляційної скарги про те, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у зв`язку із направленням судом першої інстанції тільки через рік, а саме 15 жовтня 2024 року виконавчого листа на адресу стягувача з урахуванням того, що заяву було направлено 15 вересня 2023 року, оскільки вже на час звернення до суду із заявою про видачу виконавчого листа (15 вересня 2023 року) строк пред`явлення його до виконання сплив.

Тобто, стягувач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа після спливу строку більше двох років.

Із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання «МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ» звернулося до суду 14 листопада 2024 року.

Як на поважні причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник «МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ» також посилалось на введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації.

Проте, такі причини не можуть бути визнані судом достатніми, оскільки не сам факт окупації, а саме обставини, які внаслідок окупації/військових дій унеможливили вчинення відповідних дій.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 2-461/09).

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При розгляді заяв про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання мають детально досліджуватись всі обставини, які вплинули на пропуск строків пред`явлення виконавчих документів до виконання і розглядати їх необхідно в сукупності шляхом встановлення відповідного причинно-наслідкового зв`язку.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин.

Отже, поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

При цьому колегія суддів зауважує, що питання про поважність причин пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин, як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування. Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

У справі, яка переглядається, заявником «МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ» не наведено достатніх підстав поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, що набрало законної сили, заявник не вчиняв і доказів вжиття останнім можливих заходів щодо примусового стягнення заборгованості заявник не надав.

Отже, докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявником не надані.

Обставини щодо поважності причин, наведені у заяві для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки такі обставини мали місце у 2022 році, тоді як заявником пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 2022 року з причин, які судом визнані неповажними, так як заявник не вживав активних дій щодо реалізації своїх прав як стягувача у виконавчому провадженні з моменту отримання права вимоги ще у 2017 році.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що відмова у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання тягне за собою фактичне невиконання судового рішення, оцінюються колегією суддів апеляційного суду критично, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що протягом строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», а саме після отримання права вимоги у 2017 році, заявник вживав активних дій для реалізації своїх прав з виконання судового рішення.

Колегія апеляційного суду також не може визнати обґрунтованими доводи заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа щодо наявності підстав для врахування висновку Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 2-а-8942/11, оскільки обставини, які були встановлені у наведеній справі не є тотожними з цією справою. Так, у справі № 2-а-8942/11 було винесено рішення щодо негайного виконання, чого не було встановлено у справі, що є предметом цього апеляційного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності скасування ухвали про залишення без задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягувач, звертаючись до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не надав належних та допустимих доказів поважності причин такого пропуску, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України було його процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з наведених підстав.

Отже, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба