Справа №295/9195/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Ковальчук М.М., Гльози М.П., Кирийчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 позивач через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору позики від 20.02.2016 він передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 13300,00 доларів США, що еквівалентно 361760 грн. За користування позикою він мав сплачувати щомсячно 2 % від суми позики. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідач власноручно написав розписку. Внаслідок тяжкого захворювання позивач потребує значних коштів для лікування, в зв`язку з чим по телефону 10.06.2020 вона повідомила відповідача про повернення переданих у позику коштів, на що він став уникати спілкування, не повернувши отримані в борг кошти. 22.07.2020 на адресу відповідача представником позивача було направлено письмову вимогу про необхідність повернення боргу, але борг ним не повернуто та станом на 01.08.2020 розмір заборгованості становить: основний борг - 13300,00 доларів США та проценти за користування позикою -798 доларів США (266 доларів США, що еквіваленто за курсом НБУ станом на 04.08.2020 390514,60 грн).

Тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 368410 грн, проценти за користування позикою в розмірі 22104,60 грн, а всього 390514,60 грн та сплачений судовий збір (а. с. 1, 2, 179, 180).

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 07.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощного позовного провадження.

У жовтні 2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований, зокрема, тим, що згідно розписки від 20.02.2016 він зобов`язувався поврнути борг за першою вимогою позивача та оскільки від нього такої вимоги не надходило, то він повернув борг у повному обсязі відразу як накопичив необхідну для погашення суму, а також він сплачував позивачу щомісяця 2 % від суми позики. Всі розрахунки проводилися в готівковій формі шляхом особистого передання. Основну суму боргу в розмірі 13300 доларів США він віддав в іноземній валюті - доларах, відсотки за використання коштів сплачував щомісяця у гривнях. Заборгованість він повернув позивачу в повному обсязі 20.04.2020. Однак, починаючи з серпня 2020 року на його адресу почали надходити погрози зі сторони ОСОБА_2 , яка разом зі своїм чоловіком вимагали повернення боргу, який вже був погашений. ОСОБА_2 відомо про те, що заборгованість перед її батьком ним була погашена, так як він їй неодноразово наголошував на цьому. Проте вона умисно намагається стягнути з нього кошти за позикою, заборгованість за якою є погашеною, оскільки вона не знала про те, що при кожній передачі коштів між ним та її батьком укладались акти прийому-передачі, які посвідчують факт повернення ним коштів. Він та ОСОБА_1 засвідчували кожен акт прийому-передачі особистими підписами. Таких актів було п`ять: на суму 2500 дол. від 25.09.2016; на суму 2500 дол. від 28.01.2017; на суму 2500 дол. від 14.08.2018; на суму 2500 дол. від 03.10.2019; на суму 3300 дол. від 20.04.2020. Оригінали знаходяться у нього. У позові сторона позивача стверджує, що починаючи з травня 2020 року він нібито припинив сплату процентів за розпискою, чим порушив умови договору позики, але щомісяця з 20.02.2016 до 20.04.2020 при передачі ним відсоткових коштів (2 %) від суми коштів, що становило 7235 грн, він приносив із собою друковану розписку, яку після повернення ним коштів ОСОБА_1 підписував. Всі розписки відповідач зберігав в окремій папці, щомісяця додаючи нову. При цьому зазначив про неправомірність посвідченої довіреності на ім`я ОСОБА_2 та відсутність у неї повноважень на пред`явлення йому претензії від 22.07.2020, оскільки довіреність була видана лише 24.07.2020. Тому просить відмовити в задоволенні позову.

У порядку забезпечення позову ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 09.12.2020 задоволено частково заяву позивача та накладено арешт на будинок (реєстраційний номер майна 20320971) загальною площею 217,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , в межах суми 390514,60 грн.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 07.04.2021, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15.09.2021, було задоволено клопотання представника позивача та в справі призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої за клопотанням представника позивача доручено експерту Експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні СБ України в Житомирській області.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17.11.2021 зупинено провадження в справі до закінчення проведення судової почеркознавчої експертизи.

На запит суду стосовно проведення судової експертизи 09.04.2024 від заступника начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області Євтушка М. надійшла відповідь від 01.04.2024, в якій повідомлено про неможливість надати інформацію про результати проведення експертизи, оскільки в зв`язку із виникненням реальної загрози захоплення матеріальних носіїв інформації та відсутністю можливості їх вивезення в безпечні місця, документальні матеріали, які станом на початок повномасштабної військової агресії рф перебували в експертному секторі Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в Управлінні СБ України в Житомирській області, а також облікові форми реєстрації вхідних та вихідних документів управління за 2021 рік було знищено в установленому порядку. При цьому зазначено, що наразі неможливо спростувати чи підтвердити факт отримання вказаних матеріалів співробітниками сектору та надати інформацію про результати проведення вказаної експертизи.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 10.04.2024 провадження в справі було поновлено.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 30.05.2024 залучено до участі в справі ОСОБА_2 в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 .

Представники позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві обставин, пояснивши, що оригінал розписки знаходиться в позивача, а оригінали розписок про повернення коштів та акти прийому-передачі ОСОБА_1 не підписувалися

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пославшись на зазначені у відзиві на позовну заяву обставини. Відповідач також пояснив, що він співпрацював із позивачем із 1994 року, неодноразово брав у нього в позику кошти та віддав, а востаннє під час зустрічі в АДРЕСА_2 він віддав йому залишок боргу за позикою, повністю розрахувавшись із ним. Позивач сказав йому заїхати до нього додому за оригіналом розписки, але вже в червні 2020 року в ОСОБА_1 стався інсульт. Про кошти позивач просив не розповідати його родичам. Під час перебування в лікарні на прохання ОСОБА_1 він привіз йому 3300,00 грн на ліки. В подальшому він отримав претензію ОСОБА_2 від 22.07.2020, до якої не було додано довіреності. Представник відповідача звернув увагу також на те, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана 24.07.2020, у зв`язку з чим оскільки претензія ОСОБА_2 про повернення боргу від 22.07.2020 подана неуповноваженою особою, то на час звернення до суду з позовом строк виконання зобов`язань не настав, а друга вимога, датована 23.11.2020, була вже відправлена під час розгляду справи в суді.

Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 13300,00 доларів США, що на той час за курсом НБУ було еквівалентно 361760 грн, як зазначено в розписці відповідача (а. с. 3).

За користування позикою сторони обумовили сплату відповідачем щомісячно 2 % від суми позики та домовилися про повернення коштів за першим зверненням ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 27.02.2025 представником позивача було надано для огляду оригінал розписки від 20.02.2016.

На виконання договору позики від 20.02.2016 позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_3 були складені акти прийому-передачі грошових коштів 25.09.2016 на суму 2500 дол., 28.01.2017 суму 2500 дол., 14.08.2018 на суму 2500 дол., 03.10.2019 на суму 2500 дол., 20.04.2020 на суму 3300 дол. про отримання позикодавцем від позичальника вказаних сум коштів (а. с. 124-128).

Відповідно до розписок ОСОБА_1 від 21.03.2016, 19.04.2016, 22.05.2016, 20.06.2016, 24.07.2016, 25.08.2016, 21.09.2016, 24.10.2016, 23.11.2016, 25.12.2016, 22.01.2017, 20.02.2017, 21.03.2017, 25.04.2017, 26.05.2017, 19.06.2017, 20.07.2017, 19.08.2017, 26.09.2017, 22.10.2017, 20.11.2017, 24.12.2017, 19.01.2018, 22.02.2018, 22.03.2018, 20.04.2018, 21.05.2018, 20.06.2018, 18.07.2018, 22.08.2018, 19.09.2018, 25.10.2018, 20.11.2018, 23.12.2018, 20.01.2019, 22.02.2019, 18.03.2019, 26.04.2019, 22.05.2019, 19.06.2019, 19.07.2019, 20.08.2019, 20.09.2019, 23.10.2019, 22.11.2019, 26.12.2019, 24.01.2020, 25.02.2020, 23.03.2020, 20.04.2020 він одержував від позичальника ОСОБА_3 щомісячно грошові кошти в сумі по 7235,00 грн за використання коштів за періоди, вказані в розписках (а. с. 129-178).

У претензії від 22.07.2020 до ОСОБА_3 представник позивача (його правонаступник) - ОСОБА_2 вимагала повернення від нього суму боргу в розмірі 13300 дол. США, що еквівалентно 361760 грн. Проте під час розгляду справи судом стороною позивача не було надано до суду претензії, на підставі якої вона зверталася до відповідача як представник ОСОБА_1 , та в матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої довіреності від 24.07.2020, виданої позивачем на її ім`я на представництво його інтересів і ведення його справ, зокрема, в судах та в будь-яких органах державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях та перед фізичними особами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, підтвердженням чому є копія свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 від 03.05.2023, виданого ВДРАЦС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та його спадкоємицею, яка прийняла спадщину, є його дочка ОСОБА_2 (а. с. 76, 77, 80).

За положеннями до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 526 ЦК України містить положення про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Верховний Суд у постановах від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 та від 15.05.2019 у справі № 707/2606/16-ц вказав на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики, а також наявність у позивача боргового документа розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Із аналізу досліджених доказів суд дійшов до висновку, що між сторонами виникли боргові правовідносини щодо надання в борг позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 13300 доларів США, що підтверджується змістом написаної власноруч відповідачем розписки від 20.02.2016, в якій він зобов`язався сплачувати позичальнику за користування позикою щомісячно 2 % від суми позики, а також повернути кошти за першим зверненням ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи 07.04.2021 судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені такі запитання:

1. Чи виконано підпис у графі «Позикодавець:» в Акті прийому-передачі грошових коштів від 25.09.2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

2. Чи виконано підпис у графі «Позикодавець:» в Акті прийому-передачі грошових коштів від 28.01.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

3. Чи виконано підпис у графі «Позикодавець:» в Акті прийому-передачі грошових коштів від 14.08.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

4. Чи виконано підпис у графі «Позикодавець:» в Акті прийому-передачі грошових коштів від 03.10.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

5. Чи виконано підпис у графі «Позикодавець:» в Акті прийому-передачі грошових коштів від 20.04.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

6. Чи виконано підпис між словами «Підпис» та « ОСОБА_1 » в розписці від 19.01.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

7. Чи виконано підпис між словами «Підпис» та « ОСОБА_1 » в розписці від 20.01.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

8. Чи виконано підпис між словами «Підпис» та « ОСОБА_1 » в розписці від 20.04.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою?

Виконання експертизи було доручено експерту Експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні СБ України в Житомирській області. Однак експертиза не була проведена та від заступника начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області Євтушка М. до суду надійшло повідомлення від 01.04.2024 про неможливість надати інформацію про результати проведення експертизи, оскільки в зв`язку із виникненням реальної загрози захоплення матеріальних носіїв інформації та відсутністю можливості їх вивезення в безпечні місця, документальні матеріали, які станом на початок повномасштабної військової агресії рф перебували в експертному секторі Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в Управлінні СБ України в Житомирській області, а також облікові форми реєстрації вхідних та вихідних документів управління за 2021 рік було знищено в установленому порядку.

Таким чином, матеріали справи № 295/9195/20 до суду не були повернуті після їх направлення на виконання ухвали суду від 07.04.2021 для проведення судової почеркознавчої експертизи до Експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні СБ України в Житомирській області, внаслідок чого були втрачені.

Наявністю в сторони позивача оригіналу розписки від 20.02.2016 не спростовується повернення відповідачем позивачу отриманих від нього в позику коштів та щомісячної сплати процентів у визначеному в договорі розмірі згідно складених позивачем та відповідачем актів прийому-передачі грошових коштів 25.09.2016 на суму 2500 дол., 28.01.2017 суму 2500 дол., 14.08.2018 на суму 2500 дол., 03.10.2019 на суму 2500 дол., 20.04.2020 на суму 3300 дол., а всього на суму 13300 дол. США, а також згідно розписок ОСОБА_1 від 21.03.2016, 19.04.2016, 22.05.2016, 20.06.2016, 24.07.2016, 25.08.2016, 21.09.2016, 24.10.2016, 23.11.2016, 25.12.2016, 22.01.2017, 20.02.2017, 21.03.2017, 25.04.2017, 26.05.2017, 19.06.2017, 20.07.2017, 19.08.2017, 26.09.2017, 22.10.2017, 20.11.2017, 24.12.2017, 19.01.2018, 22.02.2018, 22.03.2018, 20.04.2018, 21.05.2018, 20.06.2018, 18.07.2018, 22.08.2018, 19.09.2018, 25.10.2018, 20.11.2018, 23.12.2018, 20.01.2019, 22.02.2019, 18.03.2019, 26.04.2019, 22.05.2019, 19.06.2019, 19.07.2019, 20.08.2019, 20.09.2019, 23.10.2019, 22.11.2019, 26.12.2019, 24.01.2020, 25.02.2020, 23.03.2020, 20.04.2020 про сплату йому ОСОБА_3 процентів у сумі по 7235,00 грн щомісячно за використання коштів на виконання умов договору. Суд не ставить під сумнів достовірність цих актів та розписок, наданих відповідачем, так як до суду не надано доказів їх підробки.

Як убачається із актів прийому-передачі грошових коштів та актів прийому-передачі грошових коштів, остання передача коштів відповідачем позивачу відбулася 20.04.2020, а отже, було повністю повернуто позикодавцю отримані від нього в борг 13300 дол. США та сплачено визначені договором позики проценти за користування коштами.

Договір позики, оформлений у вигляді розписки відповідача від 20.02.2016, не містить визначеного конкретного строку виконання позичальником зобов`язання щодо повернення ним позикодавцю отриманих у позику коштів, та водночас згідно змісту розписки сторони договору домовилися про обов`язок відповідача повернення коштів позивачу за першим його зверненням.

Суд не погоджується з твердженням представника відповідача стосовно ненастання строку виконання зобов`язань за договором позики, враховуючи, що як досудове звернення до боржника з вимогою про повернення коштів, так і пред`явлення до суду позову до нього про стягнення коштів, є також вимогою щодо повернення коштів, яка свідчить про настання такого строку.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, спірні правовідносини та норми права, які їх регулюють, недоведеність належними, допустимими та достатніми доказами заявлених у позові вимог суд відмовляє в їх задоволенні.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову суд скасовує накладений ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 09.12.2020 арешт, вжитий як захід забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 158, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 09.12.2020 на будинок (реєстраційний номер майна 20320971) загальною площею 217,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , в межах суми 390514,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач правонаступник позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Л.М. Семенцова