ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/18066/23

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/294/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Шарапової О.Л., Шитченко Н.В.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 12 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 178 134 грн. 52 коп., також позивач просила стягнути на її користь із відповідача 3 500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що 21.12.2020 року об 11 год. 40 хв. на перехресті проспекту Перемоги та вул. Реміснича в м.Чернігові сталася ДТП за участю транспортного засобу Fiat Nuovo Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач вказувала, що судовими рішеннями винними у вчиненні ДТП визнано обох її учасників. Позивач стверджувала, що на час ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat Nuovo Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу №AР/4963059 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві Страхове товариство Гарантія. Приватне акціонерне товариство Страхове товариство Гарантія виконало свої обов`язки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повному обсязі, та сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 129 880 грн. 31 коп., в межах ліміту відповідальності за договором. Відповідно до звіту про оцінку №150/23 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 616 029 грн. 66 коп. За доводами позивача, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, із врахуванням обопільної вини обох учасників ДТП, становить 178 134 грн. 52 коп., а саме: (616 029 грн. 66 коп. : 2 = 308 014 грн. 83 коп. - 129 880 грн. 31 коп. = 178 134 грн. 52 коп.). Позивач також ставила питання про відшкодування за рахунок відповідача 3 500 грн., сплачених нею за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу. ОСОБА_1 просила стягнути на її користь із відповідача судові витрати, а саме, витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн., сплачений нею судовий збір в розмірі 1 816 грн. 35 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.11.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 178 134 грн. 52 коп., у відшкодування майнової шкоди, 3 500 грн., у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, а всього: 181 634 грн. 52 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1 816 грн. 34 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 7 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.11.2024 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, та стягнути з позивача на користь відповідача всі понесені судові витрати в судах першої та апеляційної інстанції. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції ухвалено помилкове судове рішення, яке є необґрунтованим; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, а саме, рішення суду від 12.11.2024 року ухвалено судом із неправильним застосуванням норм матеріального права i процесуального права. Апелянт стверджує, що позивачем по справі у обґрунтування вимог заявленого позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б дійсно підтверджували розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 21.12.2020 року. За доводами апелянта, із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем у справі, з метою встановлення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_3 , було замовлено автотоварознавче дослідження KT3. Відповідно до звіту про оцінку №4599 автотоварознавчого дослідження KT3 від 08.04.2021 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , складає 311 712,73 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , складає 400 574,77 грн. Апелянт вказує, що розмір заподіяного збитку в сумі 311 712,73 грн., в повній мірі узгоджується із розрахунком страхової виплати (страхового відшкодування) страховика - ПpAT СТ Гарантія, який стороною позивача було приєднано до матеріалів позову. У зв`язку із завданням транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , технічних пошкоджень, ПрАТ Страхове товариство Гарантія було 11.11.2021 року здійснено страхову компенсацію позивачу в розмірі 129 880,31 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, приєднаною до матеріалів справи. Апелянт зазначає, що у подальшому, а саме, у вересні 2023 року, позивач звернуся до експерта-автотоварознавця, з метою проведення додаткового автотоварознавчого дослідження KT3, а саме, розрахунку розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу, станом на час розгляду справи в суді. Як вбачається зі звіту про оцінку №150/23 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року, розмір завданих матеріальних збитків транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , становить 353 373,40 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , становить 616 029, 66 грн. Таким чином, згідно позиції сторони позивача, враховуючи актуалізовану оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, матеріальні збитки, завдані транспортному засобу, становлять саме 353 373,40 грн. ОСОБА_2 звертає увагу на ту обставину, що предметом та підставами поданої позовної заяви у даній справі є саме відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, а не відшкодування вартості відновлювального ремонту, оскільки дані поняття не є тотожними. Апелянт стверджує, що розрахунок позивача, на підставі якого суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, здійснено не по сумі матеріального збитку, завданого транспортному засобу, яка зазначена у вищевказаній оцінці, а по сумі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, що є невірним, оскільки в даному випадку, стягуються саме матеріальні збитки, які завдані транспортному засобу внаслідок ДТП, а не вартість відновлювального ремонту. За доводами апелянта, судом першої інстанції вказане вище враховано не було, внаслідок чого суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не майнову (матеріальну) шкоду. Апелянт зазначає, що у матеріалах цивільної справи взагалі відсутні докази, які б підтверджували обставину того, що даний відновлювальний ремонт взагалі було проведено. За доводами апелянта, у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які необхідно стягувати, повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг i вартість робіт та витрачених матеріалів. При цьому, звіт про оцінку №150/23 атотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року передбачає як матеріальні збитки, завдані транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , у розмірі 353 373,40 грн., так i вартість можливих витрат на відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу в розмірі 616 029,66 грн. Апелянт стверджує, що у матеріалах цивільної справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б могли підтверджувати те, що позивачем по справі після проведення оцінки в подальшому було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу. Апелянт вказує, що судом першої інстанції вказане вище, враховано не було, у зв`язку з чим, суд першої інстанції стягнув із відповідача на користь позивача не реальні витрати, а лише фактичні, нічим не підтвердженні витрати, які начебто позивач поніс під час проведення відновлювальних робіт транспортного засобу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даної справи необхідно враховувати, що матеріальний збиток транспортному засобу позивача заподіяно внаслідок обопільної вини, як відповідача ОСОБА_2 , так i водія цього транспортного засобу - ОСОБА_3 , який був притягнутий постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09.02.2021 року до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, та на якого має бути покладено 50% вини за заподіяний збиток. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка може бути стягнута із відповідача ОСОБА_2 , становить 46 806, 39 грн., а саме: (353 373,40 грн. (розмір заподіяного збитку за звітом №150/23 від 31.10.2023 року) х 50% = 176 686,70 грн. - 129 880,31 грн. (сума виплаченої позивачу страхової виплати) = 46 806,39 грн.). За доводами апелянта, на викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим необґрунтовано задовольнив вимоги заявленого позову, та вийшов за межі позовних вимог. Апелянт вказує, що із невідомої для відповідача причини, позивачем та судом першої інстанції не було залучено до участі у розгляді даної справи, в якості третьої особи ПрАТ Страхове товариство Гарантія, яким здійснювалося страхове відшкодування позивачу за наслідками ДТП, оскільки рішення суду першої інстанції у даній справі прямо i безпосередньо впливає на його законні інтереси.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сагаль С.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року, залишити без змін.

В судові засідання апеляційного суду 12.03.2025 року, 03.04.2025 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кравченко В.В., належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.12.2020 року об 11 год. 40 хв., на перехресті проспекту Перемоги та вул.Реміснича в м.Чернігові, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Fiat Nuovo Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався зі сторони ж/д вокзалу в бік вул. І.Мазепи, перед поворотом ліворуч з головної дороги не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, та не надав переваги в русі транспортному засобу Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого трапилось зіткнення.

У свою чергу, водій ОСОБА_3 , який керував автомобілем Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проспекту Перемоги зі сторони готелю Україна, в напрямку ж/д вокзалу та виїхав на вказане перехрестя на заборонений сигнал світлофору жовтий, у результаті чого трапилось зіткнення з автомобілем Fiat Nuovo Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проспекту Перемоги зі сторони ж/д вокзалу в бік вул. І.Мазепи в м. Чернігові.

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих осіб немає.

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.02.2021 року в справі №751/8963/20 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.15-16).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2021 року постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.02.2021 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - скасовано. Визнано винним ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. (а.с.17-22).

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.02.2021 року в справі №751/8957/20 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. (а.с.131).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2021 року вказану постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.02.2021 року - залишено без змін (а.с.23-24).

Відповідно до ч.6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником автомобіля Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зазнав пошкоджень у результаті ДТП, є ОСОБА_1 (а.с.12).

Транспортний засіб Fiat Nuovo Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП був забезпечений за полісом №AР/4963059 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві Страхове товариство Гарантія. Дата видачі полісу - 27.11.2020 року; строк дії полісу - з 29.11.2020 року по 28.11.2021 року. Розмір франшизи - 0 грн. (а.с.27).

09.04.2021 року Приватне акціонерне товариство Страхове товариство Гарантія сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 129 880 грн. 31 коп., що підтверджується випискою по рахунку позивача у Акціонерному товаристві Комерційний банк Приват Банк (а.с.29).

Вказаний розмір відшкодування було визначено в межах страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та з урахуванням обопільної вини учасників ДТП (а.с.28).

Згідно із копією звіту про оцінку №4599 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 08.04.2021 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає - 311 712 грн. 73 коп.; вартість відновлювального ремонту складає - 400 574 грн. 77 коп. (а.с.30-34).

Відповідно до Звіту про оцінку №150/23 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля Lincoln MKX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно даної актуалізації складає - 353 373 грн. 40 коп.; вартість відновлювального ремонту - 616 029 грн. 66 коп. (а.с.47-56).

За проведення вказаного автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено ФОП ОСОБА_4 3 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 08.09.2023 року (а.с.82).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року, задовольняючи вимоги позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, із врахуванням фактичних, документально підтверджених обставин справи та приписів: ч.1, ч.2 статті 1187; п.3 ч.1 статті 1188; ч.1 статті 1192 ЦК України; п.1.12 статті 1, статей: 6, 22, 28, 29 ; п.36.3 статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів, а також правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі №6-691цс15, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року в справі №359/2309/17, у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 року в справі № 754/18047/21, дійшов висновку, що оскільки відповідач у процесі розгляду справи не спростував належними та допустимими доказами розмір заподіяних позивачу збитків, то вимоги заявленого позову підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу, заявлений до стягнення розмір яких складав 10 000 грн., суд першої інстанції, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, а також те, що відповідачем було заявлено про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, виходячи із критерію розумності та співмірності, визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у даній справі, у розмірі - 7 000 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року є необґрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи та її письмовим доказам, та не узгоджуються із нормами матеріального та процесуального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що позивачем по справі у обґрунтування вимог заявленого позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б дійсно підтверджували розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 21.12.2020 року. За доводами апелянта, із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем у справі, з метою встановлення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_3 , було замовлено автотоварознавче дослідження KT3. Відповідно до звіту про оцінку №4599 автотоварознавчого дослідження KT3 від 08.04.2021 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , складає 311 712,73 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , складає 400 574,77 грн. Апелянт вказує, що розмір заподіяного збитку в сумі 311 712,73 грн., в повній мірі узгоджується із розрахунком страхової виплати (страхового відшкодування) страховика - ПpAT СТ Гарантія, який стороною позивача було приєднано до матеріалів позову. У зв`язку із завданням транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , технічних пошкоджень, ПрАТ Страхове товариство Гарантія було 11.11.2021 року здійснено страхову компенсацію позивачу в розмірі 129 880,31 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, приєднаною до матеріалів справи. Апелянт зазначає, що у подальшому, а саме, у вересні 2023 року, позивач звернуся до експерта-автотоварознавця, з метою проведення додаткового автотоварознавчого дослідження KT3, а саме, розрахунку розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу, станом на час розгляду справи в суді. Як вбачається зі звіту про оцінку №150/23 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року, розмір завданих матеріальних збитків транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , становить 353 373,40 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , становить 616 029, 66 грн. Таким чином, згідно позиції сторони позивача, враховуючи актуалізовану оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, матеріальні збитки, завдані транспортному засобу, становлять саме 353 373,40 грн. ОСОБА_2 звертає увагу на ту обставину, що предметом та підставами поданої позовної заяви у даній справі є саме відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, а не відшкодування вартості відновлювального ремонту, оскільки дані поняття не є тотожними. Апелянт стверджує, що розрахунок позивача, на підставі якого суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, здійснено не по сумі матеріального збитку, завданого транспортному засобу, яка зазначена у вищевказаній оцінці, а по сумі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, що є невірним, оскільки в даному випадку, стягуються саме матеріальні збитки, які завдані транспортному засобу внаслідок ДТП, а не вартість відновлювального ремонту. За доводами апелянта, судом першої інстанції вказане вище враховано не було, внаслідок чого суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не майнову (матеріальну) шкоду. Апелянт зазначає, що у матеріалах цивільної справи взагалі відсутні докази, які б підтверджували обставину того, що даний відновлювальний ремонт взагалі було проведено. За доводами апелянта, у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які необхідно стягувати, повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг i вартість робіт та витрачених матеріалів. При цьому, звіт про оцінку №150/23 атотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 31.10.2023 року передбачає як матеріальні збитки, завдані транспортному засобу Lincoln MKX, д.н.з. НОМЕР_4 , у розмірі 353 373,40 грн., так i вартість можливих витрат на відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу в розмірі 616 029,66 грн. Апелянт стверджує, що у матеріалах цивільної справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б могли підтверджувати те, що позивачем по справі після проведення оцінки в подальшому було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу. Апелянт вказує, що судом першої інстанції вказане вище, враховано не було, у зв`язку з чим, суд першої інстанції стягнув із відповідача на користь позивача не реальні витрати, а лише фактичні, нічим не підтвердженні витрати, які начебто позивач поніс під час проведення відновлювальних робіт транспортного засобу.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 16 Цивільного кодексу України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 3 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правовідносини у даній справі, на час її розгляду судом першої інстанції, регулювалися Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, який втратив чинність з 01.01.2025 року, у зв`язку із введенням в дію Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№3720-IX від 21.05.2024 року.

У спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1.12 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно із статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Згідно із статтею 28 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно із статтею 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, може бути викликана, у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу та ліміту відповідальності страховика.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно із статтею 1194 Цивільного кодексу України, відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 року в справі №754/18047/21 дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Оскільки відповідно до приписів п.1 ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), є безпідставним посилання апелянта у доводах апеляційної скарги, як на підставу для відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , на відсутність у матеріалах цивільної справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачем у справі після проведення оцінки, у подальшому було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що предметом та підставами поданої позовної заяви у даній справі є саме відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, а не відшкодування вартості відновлювального ремонту, у зв`язку з чим, як вказує апелянт, суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги заявленого позову, вийшовши при цьому, за межі позову.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до приписів п.1 ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, у даному випадку - вартість відновлювального ремонту. При цьому, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці), на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України, відшкодовує особа, яка завдала збитків. За даних обставин, відсутні підстави стверджувати, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , вийшовши при цьому за межі позовних вимог.

Оскільки страховиком відповідальної особи - ПрАТ Страхове товариство Гарантія сплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 129 880 грн. 31 коп., розмір якого був визначений в межах страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та з урахуванням обопільної вини учасників ДТП, посилання апелянта на ті обставини, що рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року у даній справі прямо i безпосередньо впливає на законні інтереси ПрАТ Страхове товариство Гарантія, яке мало бути залученим до участі у справі, в якості третьої особи, є безпідставними.

На підставі приписів статей: 137, 141 ЦПК України, за результатами вирішення судом позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції провів розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.11.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.11.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 07.04.2025 року.

Головуючий: Судді: