РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики в письмовій нотаріальній формі. За умовами договору він передав позичальнику грошову позику в розмірі 300000 гривень, яку позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше 15 березня 2022 року.

Договір позики був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника ОСОБА_3 у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 15 листопада 2021 року.

У забезпечення виконання зобов`язання позичальник передала в заставу належне їй рухоме майно, а саме автомобіль марки «Fiat», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договір застави був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника ОСОБА_3 у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 09 листопада 2021 року.

Сума боргу відповідачами не повернута, останні ухиляються від виконання своїх зобов`язань.

16 жовтня 2023 року він був змушений зробити виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по договору позики у сумі 300000 гривень.

Зазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявського А., який відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2.

ОСОБА_2 на виклики приватного виконавця не з`являється, борг за договором позики не погашений.

Просить суд ухвалити рішенням, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь 300000 гривень боргу та судові витрати у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження в справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 22 серпня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03 грудня 2004 року по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем вказана фактична адреса проживання відповідачів: АДРЕСА_2 .

Судова кореспонденція направлялась судом на обидві адреси відповідачів.

На адресу суду конверти на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поверталися з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18.

Крім того, 19 березня 2025 року відповідачем ОСОБА_3 направлена до суду заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що підтверджує обізнаність сторони відповідача про наявність справи на розгляді у суді.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики в письмовій нотаріальній формі. За умовами договору позивач передав позичальнику грошову позику в розмірі 300000 гривень, яку позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше 15 березня 2022 року (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 12 договору позики цей договір був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника ОСОБА_3 у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 15 листопада 2021 року (а.с. 77).

У забезпечення виконання зобов`язання позичальник передала в заставу належне їй рухоме майно, а саме автомобіль марки «Fiat», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 7.3 договору застави цей договір був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника ОСОБА_3 у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 09 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Сторона позивача посилається на те, що позичальник борг у сумі 300000 гривень як у визначений договором строк, так і на день розгляду справи судом, не повернула.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу ґрунтується на законі.

З позову вбачається, що 16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був змушений зробити виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по договору позики у сумі 300000 гривень (а.с. 12). Зазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., який відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 (а.с. 14-15).

У матеріалах справи міститься відповідь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 21 жовтня 2024 року, з якої вбачається, що на користь стягувача ОСОБА_1 стягнуто кошти в розмірі 800 гривень в порядку примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 16 жовтня 2023 року приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 (а.с. 56).

З огляду на наведене, сума несплаченого боргу за договором позики становить 299200 гривень (300000 - 800 = 299200).

Позивач зазначає, що грошові кошти мають бути стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку, оскільки вони з 20 серпня 1994 року (в тому числі і на день укладення договору позики) перебувають в зареєстрованому шлюбі, а цей договір укладався в інтересах сім`ї.

Факт перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20 серпня 1994 року (а.с. 78).

Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вбачається, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності наступних умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Фактично якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в її інтересах.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З договору позики та договору застави рухомого майна вбачається, що вони укладені за письмовою згодою чоловіка позичальника ОСОБА_3 у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника та її чоловіка ґрунтується на законі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає також по 1496 гривень судового збору.

Керуючись статтями 509, 526, 541, 543, 611, 1046, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) борг у розмірі 299200 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1496 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1496 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10 квітня 2025 року.

Суддя: