Справа № 375/1901/24
Провадження № 2-др/375/4/25
10 квітня 2025 року селище Рокитне
Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Смик М.М.,
за участю секретаря судового засідання Киричок В.В.,
учасники справи:
представник позивача адвокат Печененко С.М.,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Апанович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Печененка Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності,
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 4 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1466 га (кадастровий номер 2:01:005:0059) та земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 2:01:005:0060) за тією ж адресою, спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 загальною площею 48,1 кв.м, житловою 35,9 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 права власності на частку земельної ділянки площею 0,1466 га (кадастровий номер 2:01:005:0059) та на частку земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 2:01:005:0060), що на АДРЕСА_1 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3 000 грн.

5 березня 2025 року представник позивача адвокат Печененко С.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату правничої (правової) допомоги у розмірі 31 500 грн. До заяви додано копія ордера на надання правничої (правової) допомоги, договір №1 про надання правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2024 року, копію квитанції від 5 березня 2025 року, розрахунок витраченого часу, який брався до уваги при розрахунку витрат на надання правової допомоги на початковому етапі її надання та акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 5 березня 2025 року.

7 березня 2025 року представник відповідача адвокат Апанович О.В. через підсистему «Електронний суд» направила заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, в яких зазначила наступне.

Зокрема, представник відповідача адвокат Апанович О.В. зазначала, що факт розрахунку між адвокатом Печененком С.М. та ОСОБА_1 підтверджується рухом коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 на суму 35 000 грн. Проте, у наданому адвокатом Печененком С.М. розрахунку відсутня чітка інформація про особу від якої надійшли кошти. У квитанції про переказ грошових коштів зазвичай детально зазначаються прізвище, ім`я та по батьковій як відправника та і отримувача, а також зазначаються призначення платежу, що дозволяє точно встановити за що саме було здійснено виплату. Наявність такої інформації є важливою для ідентифікації сторін фінансової операції та її правомірності. Разом з тим, із аналізу довідки, поданої адвокатом Печененком С.М. не вбачається жодних відомостей, які б підтверджували факт надходження коштів від ОСОБА_1 . Відсутність таких даних унеможливлює встановлення походження коштів та їх цільове призначення.

Так, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом з цим, витрати у розмірі 31 500 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумністю їх розміру.

Крім того, представник відповідача адвокат Апанович О.В. також звертала увагу на договір №1 про надання правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2024 року, укладений між адвокатом Печененком С.М. та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого клієнт доручає адвокату надання правової допомоги, яка полягає у представництві інтересів в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області у справі про розподіл спільного майна подружжя. Таким чином, предмет цього договору не охоплює правову допомогу щодо представництва інтересів ОСОБА_1 у Рокитнянському районному суді Київської області.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача адвокат Апанович О.В. просила у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Крім того, 7 березня 2025 року представник відповідача адвокат Апанович О.В. через підсистему «Електронний суд» направила заяву, в якій просила зменшити до нуля розмір судових витрат з урахуванням майнового стану відповідача.

У судовому засіданні адвокат Печененко С.М. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив її задовольнити.

Адвокат Апанович О.В. заперечувала щодо ухвалення додаткового рішення у даній справі та просила зменшити до нуля розмір судових витрат з урахуванням майнового стану відповідача.

Вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення та прийняття додаткового рішення.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

До закінчення судових дебатів у даній справі представник позивача адвокат Печененко С.М. повідомив суд про те, що у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що докази до суду будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення

Під час судових дебатів у справі представник відповідача адвокат Апанович О.В. заперечувала проти розміру витрат на професійну правничу допомогу і просила про їх зменшення.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 4 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності задоволено.

27 жовтня 2024 року між адвокатом Печененком С.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №1.

Згідно копії квитанції від 1 жовтня 2024 року ОСОБА_1 перераховано грошову суму 35 000 грн ОСОБА_3 .

З розрахунку витраченого часу, який брався до уваги при розрахунку витрат на надання правової допомоги на початковому етапі її надання вбачається, що адвокатом Печененком С.М. витрачено 30 годин часу (вивчення та опрацювання особистих документів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , документів щодо майна, збір документів, відомостей, пошук інформації щодо фізичної особи ОСОБА_2 та зареєстрованого на нього майна; пошук інформації щодо ринкових цін будинку та земельної ділянки; підготовка позовної заяви, друк позовної заяви із додатками у 3-х примірниках, оплата судового збору, формування опису вкладення та повідомлення про вручення, направлення засобами поштового зв`язку Укрпошти стороні відповідача позовної заяви з додатками, подання позовної заяви до суду).

З акта прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 5 березня 2025 року вбачається, що сторони підтверджують, що роботи виконані виконавцем (адвокат) вчасно, якісно, в погодженому обсязі та прийняті замовником (клієнт ОСОБА_1 ), а всього адвокат виконав робіт/надав послуг на загальну суму 24 000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

У пунктах 179, 180 постанови від 5 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Печененком С.М. послуг, їх дійсність та необхідність, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір професійної правничої допомоги в цій справі до 20 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних.

Необхідно зазначити, що заявником дотримано строк і порядок подання доказів про розмір витрат, визначених частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, під час розгляду справи в суді не вирішено і про їх розподіл представник позивача заявив до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подав протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Керуючись статтями 259, 260-261, 268, 270, 354, 452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Печененка Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована на АДРЕСА_1 , та фактично проживає Jacob Obrechlaan 9-37 4611 AP Bergen op Zoom, Nederland (Королівство Нідерланди).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 та фактично проживає на АДРЕСА_1 .

Текст додаткового рішення складено 10 квітня 2025 року.

Суддя Марина СМИК