Справа № 450/3295/24 Провадження № 2-о/450/46/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Данилів Є.О.

присяжних Боцвін В.С., П.Я. Скочиляс

секретаря судових засідань Хохолик О.І.

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Бира І.М.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бира Ірина Миколаївна, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Орган опіки і піклування Львівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, Довгинцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усиновлення, -

стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи :

підстава заяви (позиція заявника): ОСОБА_1 (надалі - заявник) звернувся до суду із заявою про усиновлення дитини. В обґрунтування заяви зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13.08.2021 року. Від попереднього шлюбу у його дружини є малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу створення сім`ї з ОСОБА_2 спільно виховують її доньку ОСОБА_4 . ОСОБА_1 бажає усиновити малолітню ОСОБА_4 , вважає, що зможе реалізувати себе у батьківстві відносно доньки дружини, забезпечити найкращі інтереси дитини. Стосунки між ним та дитиною будуються на любові та піклуванні. Дитина ОСОБА_4 згодна на усиновлення. Дружина ОСОБА_2 також надала нотаріально посвідчену згоду на усиновлення ОСОБА_2 її дитини. Також зазначив, що він є громадянином України, працює ФОП, за станом здоров`я може бути усиновлювачем. З правовими наслідками усиновлення та станом здоров`я дитини ознайомлений, про що свідчить висновок органу опіки та піклування, до кримінальної відповідальності не притягувався. Органом опіки та піклування складено висновок про доцільність усиновлення заявником дитини та відповідність такого усиновлення інтересам дитини.

Тому, просить суд оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 усиновлювачем малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису № 129 від 10.02.2012 року, складеного Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в графі «батько дитини» зазначити громадянина України ОСОБА_3 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », змінити по батькові дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.07.2024 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження та призначено судове засідання по справі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, просила таку задоволити з підстав викладених у ній.

Представник заявників в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила таку задоволити з підстав викладених у заяві.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, однак скерували на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

За правилами ст. 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

Згідно із ст. 313 ЦПК України суд розглядає справу про усиновлення дитини за обов`язковою участю заявника, органу опіки та піклування або уповноваженого органу виконавчої влади, а також дитини, якщо вона за віком і станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення, з викликом заінтересованих та інших осіб, яких суд визнає за потрібне допитати. Для забезпечення таємниці усиновлення у випадках, встановлених Сімейним кодексом України, суд розглядає справу в закритому судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення.

Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Усиновлення є прийняттям усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (стаття 207 СК України).

Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку із віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення.

Судом встановлено, що 13.08.2021 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_2 », актовий запис № 2330.

ОСОБА_2 має малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2012 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою АДРЕСА_1 . Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 43, 7 кв.м., загальна площа квартири 73,9 кв.м. Умови проживання добрі, кімнати чисті, світлі, просторі з усіма вигодами і комунікаціями.

Судом встановлено, що вищевказана квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/ 2 кожному, що стверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2021 року.

ОСОБА_1 за станом здоров`я може бути усиновителем та виховувати дитину, що підтверджено наданим до суду висновком про стан здоров`я особи КНП «4-А міська Поліклініка м. Львова» від 22.11.2023 року.

За змістом витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ВР-001676643, станом на 25.10.2023 року ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався, не мав раніше судимостей та у розшуку не перебуває.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 27.10.2023 року ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року отримував дохід у вигляді заробітної плати як ФОП.

В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення.

15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)».

Вказана Конвенція підписана 27.11.2008 та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини.

Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону.

Відповідно до статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів.

Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини.

Згідно з частиною 1 статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу).

Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років (частини 1-2 статті 211 Сімейного кодексу України).

У статті 213 СК України наведений перелік осіб, які мають переважне перед іншими право на усиновлення дитини.

Зокрема, пунктом 2, 3 частини 1 вказаної статті передбачено, що за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України, в тому числі: який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється; який усиновлює кількох дітей, які є братами, сестрами.

Відповідно до приписів статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків.

Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною.

Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку.

Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом.

Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Отже, за змістом ст. 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів.

Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача.

Особам, згода на усиновлення яких вимагається, повинні бути надані консультації, які можуть бути необхідними, і належним чином повідомлено про наслідки їхньої згоди, зокрема чи призведе усиновлення дитини до припинення правових відносин між дитиною та сім`єю її походження. Згоду повинно бути надано вільно в установленій правовій формі й висловлено чи засвідчено письмово.

Компетентний орган повинен вимагати згоди будь-якої особи чи органу, зазначених у пункті 1, або відхиляти відмову в наданні такої згоди, окрім з виключних підстав, визначених законом. Однак згоди дитини, яка страждає від розладів, що перешкоджають висловленню дійсної згоди, можна не вимагати.

Згідно роз?яснень, які викладені у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» частину 1 статті 217 СК України у взаємозв`язку зі ст. 121, ч.1 ст.135 цього Кодексу слід розуміти так: згода батька на усиновлення дитини, народженої матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, не потрібна, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем матері, а його ім`я та по батькові записано за її вказівкою.

Усиновлення здійснюється на підставі рішення суду (частина перша статті 207 СК України) і вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 225 СК України).

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Правові наслідки усиновлення визначені статтею 232 СК України.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до статті 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Отже, в контексті положень законодавства про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання, у звичайних побутових обставинах.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що вирішуючи заяву про усиновлення по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона є необхідною); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин першої - третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/9639/18 (провадження № 61-1599св22).

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся із заявою про усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час розгляд вказаної заяви, ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 надала свою нотаріально посвідчену згоду на всиновлення ОСОБА_1 її малолітньої доньки усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана заява завірена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Папайло Н.Є.

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала письмову згоду на її усиновлення ОСОБА_1 .

Заявник у даній справі відповідає вимогам до кандидата в усиновлювачі, які встановлені ст. 211 СК України.

Має квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, сама лише формальна відповідність Заявника вимогам, встановленим ст. 211 СК України, не є безумовною підставою для ухвалення судом рішення про усиновлення дитини, оскільки відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд цивільних справ на засадах верховенства права.

Крім того, суд звертає увагу, що заявник ОСОБА_1 не був офіційно працевлаштований з 2 кварталу 2024 року по лютий 2025 року.

Анілізуючи матеріальний стан заявника суд зазначає, що ОСОБА_1 надано до суду довідку про доходи за 2023 рік та 1 квартал 2024 року, отже суд приходить до висновку про відсутність постійного доходу, тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 212 СК України не може бути усиновлювачем.

Виконкомом Львівської районної військової адміністрації як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини, згідно із яким усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України ОСОБА_1 , є доцільним.

Разом з тим, зі змісту наданого висновку про доцільність усиновлення Заявником дитини не вбачається, яким саме чином це усиновлення відповідатиме інтересам дитини, які відносини наразі склалися між дитиною та кандидатом в усиновлювачі (заявником), не відображено дійсні обставини усиновлення, а також добросовісність і мету такого усиновлення.

За таких обставин, наданий органом опіки висновок про доцільність усиновлення Заявником дитини є недостатньо обґрунтованим, а відтак не приймається судом до уваги.

Судом встановлено, що з заінтересованою особою батьком ОСОБА_3 та донькою відбувається спілкування, сама ОСОБА_4 думка якої заслухана в судовому засіданні, підтвердила факт спілкування та бажання продовжувати спілкування як по телефону так і особисто з батьком, батько надсилав постійно подарунки, іграшки, кошти.

Натомість, під час розгляду справи ОСОБА_4 не висловила власних почуттів про те, що вона любить ОСОБА_1 .

На запитання головуючого, ОСОБА_4 надала відповідь про те, що вона добре ставиться до ОСОБА_1 (пункт 6 частини першої статті 224 СК України); проте, дитина не змогла пояснити суду, чому вона до нього добре ставиться та у чому полягає таке добре ставлення.

Однак, на переконання суду, дитина яка має повних п`ятнадцять років, має певний рівень самостійності та досягла того рівня фізичного і розумового розвитку, який (рівень) дозволяє їй (дитині) самостійно, без допомоги дорослих висловити свою власну особисту думку про те, якими насправді є її почуття до іншої людини (чи такі почуття відсутні)!!!

Як наслідок, під час розгляду справи в судовому засіданні заявник не переконав суд у тому, що він вважає ОСОБА_4 своєю дитиною та має почуття батьківства до неї як до доньки.

На підставі висловлених дитиною суджень, судом встановлено, що ставлення дитини до заявника і заявника до дитини є суто формальним, беззмістовним, нейтрально холодним та дитина сприймає заявника лише як особу яка є чоловіком її матері та проживає разом із ними, а заявник сприймає ОСОБА_4 не як власну доньку, а як дитину своєї дружини.

Воднораз, суд встановив відсутність між дитиною із заявником стійкого і міцного емоційного зв`язку який ґрунтується на почуттях взаємної любові та поваги.

Як наслідок, дитина не має до заявника почуттів як донька до батька, а заявник не має до дитини почуттів як батько до доньки.

Суд вважає вказані обставини істотними!

Крім того, суд не може залишити поза увагою і той факт, що з моменту укладання Заявником шлюбу з матір`ю дитини, а саме з 13 серпня 2021 року до моменту звернення Заявника до суду з даною заявою 16 липня 2024 року пройшов досить тривалий строк, протягом якого Заявник не виявляв бажання усиновити дитину дружини, отже суд розцінює це як створення штучних умов для отримання можливості отримання відстрочки від призову під час мобілізації.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи фактичних обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що усиновлення дитини заявником не буде відповідати інтересам дитини, яка не має до заявника сімейних почуттів як до батька.

Враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини взаємних стосунків у сім`ї заявника, суд критично оцінює та не приймає до уваги письмову заяву дитини від 10 травня 2024 року про її згоду на усиновлення заявником, оскільки дану заяву слід вважати формальною та такою, що не наповнена життєвим смислом .

Серед іншого, з огляду на встановлені судом під час розгляду справи істотні обставини сприйняття дитиною особи заявника та їх беззмістовні взаємовідносини, суд критично оцінює, не приймає до уваги та відхиляє висновок органу опіки і піклування про доцільність усиновлення заявником ОСОБА_4 , оскільки наданий суду висновок є формальним за своїм змістом та ґрунтується лише на переліку фактичних обставин які відбулись в житті як незворотні. Натомість, у наданому суду висновку відсутній системний аналіз особистих взаємовідносин заявника і дитини яку він бажає усиновити. Також, висновок не містить дослідження обставин психологічно-емоційного зв`язку заявника із дитиною.

Крім того, у висновку відсутня констатація того, що усиновлення дійсно буде відповідати інтересам дитини. Однак, обставини мають бути такими, що відповідають інтересам дитини. Отже, наданий суду висновок не вказує та не відображає відповідність інтересам ОСОБА_4 його усиновлення заявником.

Та обставина, що дитина проживає і формально виховується в сім`ї заявника, відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 СК України, також не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку.

Оскільки, мотиви на підставі яких заявник бажає усиновити дитину не ґрунтуються на особистих почуттях сімейних стосунків із характерними проявами щирої та взаємної любові батька і сина, суд переконаний у тому, що усиновлення заявником ОСОБА_4 безперечно не відповідає найвищим інтересам дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до частини другої статті 207 СК України, відсутні підстави для усиновлення заявником дитини своєї дружини, оскільки таке усиновлення не відповідає найвищим інтересам дитини та не забезпечить гармонійні умови її життя.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема особу Заявника, відсутність переконливих мотивів, на підставі яких Заявник бажає усиновити дитину, а також відсутність доказів отримання постійного доходу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку що звернення Заявника до суду із заявою про усиновлення є передчасним та формальним, і таке усиновлення у даному випадку не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про усиновлення слід відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників).

На підставі викладеного та керуючись статтями 207, 208, 211, 223, 224, 229, 231, 233 СК України України, статтями 10, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 310-314, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бира Ірина Миколаївна, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Орган опіки і піклування Львівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, Довгинцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усиновлення, - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 28.03.2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: орган опіки та піклування Львівської районної державної адміністрації, , м. Львів, вул. Винниченка, 18.

Заінтересована особа : Довгинцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Магістральна, 25.

СуддяЄ. О. Данилів

Присяжні В.С. Боцвін

П.Я. Скочиляс