Справа № 463/1649/23 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б. Б.
Провадження № 22-ц/811/3646/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Підлужного В.І.;

приватного виконавця Шелінської Ю.А.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 18 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни (в подальшому «приватний виконавець») про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 в порядку статті 441 ЦПК України (а.с. 55-59).

Дану ухвалу оскаржила приватний виконавець.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити її подання, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 65-68).

Всі судові повістки з викликом до суду, надіслані на адресу реєстрації місця проживання боржниці ОСОБА_2 , повернулися до суду без вручення їх адресату з довідкою пошти про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 101-102).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, відмову у задоволенні подання суд мотивував тим, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, однак приватним виконавцем не наведено доказів того, що боржниця має намір виїхати за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення, а наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і такі зроблені з порушенням норм процесуального права і з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом частини 4 статті 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України судом розглядається за участю державного (приватного) виконавця.

В оскаржуваній ухвалі від 18 листопада 2024 року зазначено, що «приватний виконавець, стягувач та боржник судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання подання повідомлялися належним чином».

В той же час, матеріалами справи стверджується, що подання приватного виконавця поступило до суду лише 14 листопада 2024 року (а.с. 52) і у справі відсутні докази навіть надсилання судових повісток (як це передбачено статтею 128 ЦПК України) «приватному виконавцю, стягувачу та боржнику».

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», на виконавця покладено обов`язок вживати всіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі і звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 3).

А частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» на сторони виконавчого провадження (зокрема - на боржників) покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про (зокрема) зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, та про зміну місця роботи.

Як стверджується у поданні приватного виконавця та долученими до цього подання доказами, і що ствердили в ході апеляційного розгляду справи приватний виконавець та стягувач ОСОБА_1 , заборгованість перед останнім частково погашено шляхом стягнення з боржниці ОСОБА_2 коштів з її банківських рахунків. Відтак, згаданій боржниці відомо про виконавче провадження, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 заборгованості за рішенням суду, яке перебуває в законній силі.

Боржниця ОСОБА_2 була і залишається зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1 , який є гуртожитком Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького, однак там не проживає і фактичне її місця проживання чи перебування є невідомими.

Вищенаведене свідчить про те, що боржниця ОСОБА_2 , маючи боргові зобов`язань за рішенням суду, в порушення покладеного на неї частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язку, не повідомила приватного виконавця про зміну свого місця проживання чи перебування або місцезнаходження та про зміну місця роботи, що дає підстави для висновку про те, що вона ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, встановлених рішенням суду, яке знаходиться в законній силі.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5), яка розглядається у десятиденний строк (частина 6), а постановлена за результатами розгляду цієї заяви ухвала може бути оскаржена (частина 7).

Тобто, боржник, якого тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, у будь-який час вправі подати до суду заяву про скасування цього обмеження зазначивши у цій заяві (зокрема) причини невиконання судового рішення.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, відповідно підлягає до задоволення і подання приватного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384, 441 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого провадження ВП № 73715866 з примусового виконання виконавчого листа № 463/1649/23, виданого 05.12.2023 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди квартири від 03.05.2022 року в розмірі 28 000 грн. та судових витрат у розмір 1 073 грн. 60 коп. сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а всього разом 29 073 грн. 60 коп.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.