Справа № 490/9883/24
н/п 2/490/1057/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у підготовчому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Миколаївської міської радипро зобов`язання вчинити певні дії.

В підготовче засідання позивач та його представниця не з`явилися.

08.04.2025 року представницею позивача ОСОБА_1 - адвокатом Ткачук Г.М. подано до суду клопотання про передачу справи за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва, оскільки даний спір стосується нерухомого майна та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду щодо виключної підсудності. також в клопотанні зазначено про проведення судового засідання 08.04.2025 року та розгляд даного клопотання без участі позивача та його представниці.

В підготовче засідання представники відповідачів не з`явилися.

08.04.2025 року представницею відповідачів Дрібко Г.В. подано до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 1 статті 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного вище, підготовче засідання проводиться за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування засідання за допомогою технічних засобів.

Відповідно до частини 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

На виконання вимог статті 189 ЦПК України судом в підготовчому засіданні при остаточному визначенні предмета спору та характеру спірних правовідносин, з`ясуванні заперечень проти позовних вимог встановлено, що позивач, як на підставу своїх вимог до відповідачів, посилається на наявність у нього права на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований та яке зруйноване та непридатне до використання за призначенням.

Так позивач в позовній заяві зазначає, що з моменту народження і до вересня 2022 року проживав в кв. АДРЕСА_2 . 22.09.2022 року на підставі акту комісії ЖКГ Миколаївської міської ради №ДЖКГ/2/138 за результатами комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, конструктивні елементи житлового будинку АДРЕСА_3 визнано такими, що знаходяться в незадовільному стані. За результатами технічного обстеження даного житлового будинку всі квартири в даному будинку, в тому числі квартира АДРЕСА_4 , визнані аварійними та непридатними для проживання. Станом на 10.07.2024 виконано демонтаж житлового будинку АДРЕСА_3 . Тож таким чином квартира АДРЕСА_4 , в якій проживав та зареєстрований ОСОБА_1 , до демонтажу була визнана аварійною та непридатною для проживання, а сам будинок підлягав знесенню.

Як наслідок, позивач, на його переконання, має право на отримання у постійне користування інше благоустроєне повноцінне жиле приміщення з усіма вигодами для проживання, яке розміщене у будинках житлового фонду Миколаївської міської ради Миколаївської області у межах загального розміру 63,5 квадратних метрів з житловою площею 44,6 м.кв, яке має відповідати санітарним та технічним вимогам, встановленим у м. Миколаєві, з видачею відповідного ордера на вселення.

Натомість відповідач в відзиві на позовну заяву, крім іншого вказує, що жодних юридичних підстав вважати позивача наймачем кв. АДРЕСА_2 не існує та станом на 04.03.2025 роботи з демонтажу (повного) по об`єкту: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 не проведено у зв`язку з не наданням згоди на проведення демонтажу мешканцями будинку та відсутністю фінансування.

Суд зазначає, що статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

При цьому, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі №902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обгрунтовує своє право по захист якого звернувся до суду, саме наявністю у нього права на постійне користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований, проживав та яке зруйноване та непридатне до використання за призначенням та саме у зв`язку з цим, вимагає у відповідачів надати йому інше благоустроєне повноцінне жиле приміщення.

В свою чергу заперечення відповідача проти позову також безпосередньо пов`язані з житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі не визнають виникнення у позивача прав наймача квартири АДРЕСА_2 та відповідно права отримання замість вказаного нерухомого майна іншого благоустроєнного житлового приміщення, а також вказують на недоведеність знесення вказаного приміщення.

Таким чином, безспірним є той факт, що у даній справі виникнення та існування спірних правовідносин щодо зобов`язання відповідачів надати позивачу інше благоустроєне повноцінне жиле приміщення з усіма вигодами для проживання, яке розміщене у будинках житлового фонду Миколаївської міської ради Миколаївської області у межах загального розміру 63,5 квадратних метрів з житловою площею 44,6 м.кв, яке має відповідати санітарним та технічним вимогам, встановленим у м. Миколаєві, з видачею відповідного ордера на вселення, виникло та існує, а тому безпосередньо пов`язане, саме з нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_2 ,

При цьому, вказане вище нерухоме майно територіально знаходиться на території Заводського району міста Миколаєва.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, судом встановлено, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Центральним районним судом міста Миколаєва.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому, на підставі статті 378 ЦПК України наслідком прийняття судом судового рішення яким закінчено розгляд справи з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є безумовне скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Таким чином, клопотання представниці позивача від 08.04.2025 року про передачу даної справи за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва є обгрунтованим та підлягає задоволенню, а справу №490/9883/24 слід передати за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва, за місцем знаходження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , безпосередньо з яким пов`язане виникнення та існування спірних правовідносин у даній справі та враховуючи повязаність предмету спору з вказаним нерухомим майном.

Керуючись ст. ст. 30, 32, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №490/9883/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, передати за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя О.В. Саламатін