Провадження № 2/750/473/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_5.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

11 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 36288 від 15 червня 2021 року в сумі 15625 грн.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 15 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 36288, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності в сумі 2500 грн. на строк 29 днів зі сплатою процентів за користування ним. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказаний договір підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий йому на номер мобільного телефону. Підписуючи вказаний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє та погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 17 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві зазначає, що кредитний договір може вважатися укладеним за наявності факту передання кредитних коштів та підписання кредитного договору. Кредитний договір є неукладеним, оскільки на договорі відсутній підпис посадової особи кредитодавця та печатка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп». Також, відсутні відомості про підписання вказаного договору кредитодавцем одноразовим ідентифікатором. Довідка про ідентифікацію відповідача не є належним доказом у справі, оскільки вказаний документ створений зацікавленою особою - представником кредитодавця. Номер телефону НОМЕР_1 відповідачу не належить, він не отримував одноразовий ідентифікатор КL9193 і не використовував його для укладення спірного договору. Позивач не надає належних доказів ідентифікації відповідача в інформаційно-телекомунакаційній системі при вході в особистий кабінет для підписання спірного кредитного договору. Твердження позивача, що кредитний договір був укладений не відповідають дійсності. Інформаційна довідка про перерахування суми кредиту № 4217/05 від 21 травня 2024 року, видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн», не є належним доказом у справі, оскільки не містить повного номера банківської картки, на яку було здійснено перерахування коштів, призначення платежу тощо. Належними та допустимими доказами, які підтверджують отримання відповідачем коштів є первинні бухгалтерські документи. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за кредитним договором. Крім того, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить інформації про кількість днів прострочення платежу, процентну ставку за кредитом тощо.

Ухвалою Деснянськоо районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2025 року витребувано в Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) маска картки № НОМЕР_3 за період з 15.06.2021 до 20.06.2021 у сумі 2500 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № 32370-52448-09073 від 15.06.2021) та у разі підтвердження переказу таких коштів виписку по рахунку (інший документ), що підтверджує дану інформацію; чи є/був номер телефону НОМЕР_1 фінансовим номером телефону за картковим рахунком (маска картки) № НОМЕР_3 та чи знаходиться/знаходився номер телефону НОМЕР_1 в анкетних даних ОСОБА_1 ; інформацію про повний номер рахунку (маска картки) № НОМЕР_3 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, з використанням системи «Електронний суд» подав додаткові пояснення, в яких просить справу розглянути за його відсутності. Також, у додаткових поясненнях позивач зазначив, що кредитний договір, який укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі. Договір між сторонами було укладено шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) кредитодавця з урахуванням особливостей визначених індивідуальною частиною. Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з кредитодавцем у договірні відносини на умовах, визначених Правилами. Відповідно до умов укладеного договору його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Ідентифікація позичальника здійснюється через банк-емітент, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали та не мають доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає з підстав, вказаних у відзиві. Додатково зазначив, що строк кредитування згідно договору становить 30 днів, проте позивачем нараховано проценти поза його межами.

Заслухавши доводи представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

15 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» (товариство) та ОСОБА_3 , який у подальшому змінив прізвище на ОСОБА_3 (клієнт), було укладено договір про надання фінансового кредиту № 36288, згідно з умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 14-16).

Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 14 липня 2021 року. Строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами.

Згідно із пунктом 1.3. за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором.

Відповідно до пункту 1.4. договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Згідно із пунктом 1.6. договору датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

Відповідно до пункту 1.7. договору невід?ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті.

Довідкою про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» підтверджується, що ОСОБА_3 , з яким укладено договір № 36288 від 15 червня 2021 року, ідентифікований товариством (а.с. 13).

Згідно із копією інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» № 4217/05 від 21 травня 2024 року на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Дані транзакції: сума - 2500 грн; дата та час проведення - 15 червня 2021 року о 00:14:07; номер платіжної картки - НОМЕР_4 ; емітент платіжної картки - MONOBANK (а.с. 25 на звороті).

Сторони договору домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід?ємною частиною цього договору (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 2.2. договору сума кредиту, комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 2.3. договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.

17 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток № 1 до договору) (а.с. 17-20).

Відповідно до пункту 6.1. договору у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 114623306 грн. 90 коп. станом на дату підписання сторонами цього договору.

Згідно із пунктом 6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. У разі невиконання фактором вимог пункту 7.2 договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов?язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до пункту 7.2 договору.

Копіями платіжних інструкцій № 3669 від 21 лютого 2022 року та № 3877 від 12 жовтня 2022 року підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» ціни продажу в розмірі, визначеному умовами договору факторингу № 02-17/02/2022 (а.с. 24, 24 на звороті).

З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № 36288 від 15 червня 2021 року в сумі 15625 грн. (а.с. 13 на звороті).

За пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторонни домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За інформацією Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 07 лютого 2025 року № БТ/1296 15 червня 2021 року на картку № НОМЕР_5 , яку емітовано банком на ім?я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) дійсно було зарахування коштів у сумі 2500 грн від CASH2CARD AVIRA_A2C. Враховуючи те, що платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему, у банку відсутня інформація, щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж було інційовано згідно транзакції № 32370-52448-09073 від 15 червня 2021 року, банк не може. Номер телефону НОМЕР_1 був фінансовим номером телефону за картковим рахунком (маска картки) № НОМЕР_5 та знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 в період з 04 травня 2019 року до 12 серпня 2021 року.

Випискою по рахунку відповідача в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» також підтверджується зарахування 15 червня 2021 року о 00:14:06 на рахунок відповідача № НОМЕР_6 грошових коштів у сумі 2500 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів в обумовлений строк за умовами договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим за розрахунком, наданим позивачем, за період з 15 червня 2021 року до 22 травня 2024 року утворилася заборгованість у сумі 15625 грн., до якої входить: 2500 грн.- прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13125 грн. - прострочена заборгованість за процентами (а.с. 12).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що за умовами договору про надання фінансового кредиту відповідач отримав кредит строком на 30 днів у сумі 2500 грн.

Пунктом 3.3.3 договору передбачено, що клієнт має право, зокрема, продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Матеріали справи не містять доказів, що строк користування відповідачем кредитом продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

Тобто, сторони визначивши строк користування кредитом в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання.

Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що в договорі про надання фінансового кредиту містяться положення про те, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (пункт 2.3. договору).

У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування.

Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі№ 910/719/19).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У даній справі умови договору щодо сплати процентів за користування кредитом з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно та щодо нараховуння процентів у випадку прострочення погашення кредиту і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки, розташовані в пунктах договору, які регулюють порядок нарахування процентів, тобто правомірну поведінку сторін.

При цьому, вказаний договір також містить окремі пункти, що регулюють відповідальність позичальника.

Таким чином, вказані умови договору суд не може розцінити як нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування.

За умовами договору про надання фінансового кредиту та згідно з графіком розрахунків та загальної вартості кредиту (а.с. 16 на звороті) загальна вартість кредиту разом з процентами складає 4375 грн. (2500 грн. - сума кредиту та 1875 грн. - проценти за користування кредитом).

З розрахунку заборгованості за даним договором, наданого позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані після встановленого строку користування ним.

Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним договором про надання фінансового кредиту (30 днів), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитом після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають.

А тому, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту в сумі 4375 грн. (2500 грн. - сума кредиту та 1875 грн. - проценти за користування кредитом), у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Посилання відповідача на те, що договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Авіра Груп» та ним не укладався, на відсутність підпису і печатки кредитодавця на договорі, що номер телефону НОМЕР_1 , на який надсилався відповідачу одноразовий ідентифікатор, йому не належить, та кошти відповідач не отримував, спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи доказів та описані вище.

Відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Пархомчук Сергій Валерійович на підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 27-28).

Копією платіжної інструкції № 33933 від 13 грудня 2024 року підтверджується сплата позивачем адвокату Пархомчуку Сергію Валерійовичу 10500 грн. за надану правничу допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 67).

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (28%), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 678 грн. 27 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 2940 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Кирилівська, 82, офіс 7, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 42228158) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 36288 від 15 червня 2021 року в сумі 4375 грн. (чотири тясячі триста сімдесят п`ять грн.).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» 678 грн. 27 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2940 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.04.2025.

Суддя