Справа № 203/2308/25
Провадження № 2-з/0203/16/2025
УХВАЛА

08.04.2025 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою адвоката Будьонного Віталія Сергійовича, діючого в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про забезпечення позову,

встановив:

04 квітня 2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій третіми особами без самостійних вимог зазначені: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко Ольга Олегівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки та договору купівлі-продажу квартири. Одночасно з позовною заявою надійшла заява адвоката Будьонного Віталія Сергійовича, діючого в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТ-БАНК», про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту: - на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :07:017:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); - на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Заява мотивована тим, що предметом позову у вищевказаній цивільній справі є: - визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі якого відбулося відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :07:017:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); - визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі якого відбулося відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Предметом оскаржуваних договорів є відчуження майна, а саме вищевказаних земельної ділянки та квартири, з метою унеможливлення звернення стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості перед позивачем. Згідно витягів з ДРРПНМ відповідна земельна ділянка перебуває у праві власності у ОСОБА_2 , а відповідна квартира перебуває у праві власності у ОСОБА_3 . Право власності у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказане майно виникло на підставі оскаржуваних правочинів (договору дарування та договору купівлі-продажу). У Банку, як позивача є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, діючі власники можуть здійснити їх відчуження на користь третіх осіб. Необхідно звернути увагу, що земельна ділянка та квартира, відчужені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з повним розумінням того, що на відповідне майно буде звернуто стягнення в рахунок наявної заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 у справі № 904/3627/22. З огляду на зазначене саме такі заходи забезпечення позову, на думку представника позивача, є співмірними із позовними вимогами та здатні забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, усунути ризики відчуження майна та зробити можливим реалізацію в майбутньому акту правосуддя у разі задоволення позову.

Суд, вивчивши доводи представника позивача, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно ст.9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо визнання договору дарування та договору купівлі-продажу недійсними, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний ним спосіб захисту.

З наданих позивачем доказів вбачається, що між сторонами дійсно існує спір з приводу визнання недійсними договору дарування та договору купівлі-продажу, укладених між відповідачами, а предметом оскаржуваних договорів є відчуження майна, а саме земельної ділянки та квартири, з метою унеможливлення звернення стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості перед позивачем, а тому останній звернувся до суду з позовом про визнання недійсним вказаних договору дарування та договору купівлі-продажу.

Вказані обставини в їх сукупності дозволяють дійти висновку, що між сторонами дійсно виник спір та про необхідність забезпечення позовних вимог для його вирішення.

Суд враховує, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатись ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилучені в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

За вказаних обставин, суд вважає, що завлений позивачем вид забезпечення у вигляді арешту спірного майна належним чином не обґрунтований, може призвести до заборони власнику користуватись майном та не є співмірним і адекватним із заявленими позовними вимогами.

В даному випадку, з урахуванням підстав та предмету позову, наявного спору щодо майна, суд, враховуючи розумність, співмірність, забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає найбільш доцільним застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного майна.

Такий вид забезпечення позову узгоджується з положеннями п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавить відповідачів право вільного користування належним їм майном та забезпечить справедливий баланс інтересів сторін до вирішення спору по суті.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.149, 150-154, 157, 258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву адвоката Будьонного Віталія Сергійовича, діючого в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо: земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :07:017:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), крім проведення реєстраційних дії за цією ухвалою.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 08 квітня 2028 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко