ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/692/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1141/14-ц Категорія: на ухвалу Кузьменко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції,

боржник ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_1 адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2014 року (у складі судді Кузьменка В.А.) у справі за поданням Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року державний виконавець Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вказав, що на виконанні у Центральному відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2/2314/754 від 14.06.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 131977,11 грн.

04.03.2014 подано уточнення до подання, в якому зазначено, що 02.04.2013 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 37343389 на виконання виконавчого листа № 2/2314/2967/12 від 25.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованості в сумі 249432,92 грн.

Також вказано, що станом на березень 2014 року боржник не виконав своїх зобов`язань перед ПАТ «ЕрстеБанк» та перед ОСОБА_2 , в зв`язку з чим загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 381410,03 грн.

Державним виконавцем повідомлено ОСОБА_1 про необхідність сплати заборгованості та виконання рішення суду, проте останній ігнорує такі вимоги, не вживає ніяких заходів щодо повного або часткового погашення заборгованості.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.03.2014 подання Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено право виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, враховуючи ухилення боржника від сплати боргу, з метою повного своєчасного виконання рішення суду, дійшов висновку про задоволення подання державного виконавця.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.03.2014 та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявними у ній доказам. Скаржник звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника про відкриття виконавчих провадження, а також немає жодного доказу того, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання судового рішення.

Крім того, зазначає, що оскаржувана ухвала перешкоджає боржнику, який на даний час є учасником бойових дій, у проходженні військового навчання за кордоном.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, представника боржника ОСОБА_1 адвоката Стратілатова К.Г., представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Гаврильченка В.М., вивчивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 33 Конституції України передбачає право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Вирішення судами питання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України (яка діяла на момент винесення ухвали) та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент винесення ухвали), а також п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Це питання вирішується у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а також рішенням іншого органу (посадової особи), яке перебуває на виконанні органів Державної виконавчої служби.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб`єктом звернення до суду є державний виконавець.

Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, з яким звертається до суду державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України має погоджуватися з начальником відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (суб`єкт подання).

До подання державного виконавця додаються належним чином завірені копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд зобов`язаний негайно розглянути подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на момент винесення ухвали) передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Також Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17 вказав, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою саме невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: «У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів».

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії» № 32190/96), рішення Європейського Суду у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» № 41463/02).

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії»). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Із долучених до подання державного виконавця матеріалів вбачається, що на виконанні відділу ДВС перебували виконавчі провадження № 34858897 від 18.10.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 131977,11 грн та № 37343389 від 02.04.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕрстеБанк» заборгованості в сумі 249432,92 грн.

Боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек зазначена вище квартира перебуває в іпотеці ВАТ «ЕрстеБанк» (а.с. 10).

Також згідно з наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , постановою про арешт майна боржника від 31.05.2012 (ВП № 29476198) та постановою про арешт майна боржника від 07.12.2012 (ВП № 34858897).

Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника. Провести виконавчі дії не було можливості, оскільки доступу до квартири не було надано, про що були складені відповідні акти державного виконавця від 20.06.2013 та від 12.07.2013 (а.с. 3, 4).

Однак, апеляційний суд зазначає, що безспірні докази щодо умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку по сплаті заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленком Р.В. не надано доказів, що ним були проведені всі можливі заходи з примусового виконання по виконавчих провадженнях № 34858897 та № 37343389, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що при зверненні до суду із поданням державним виконавцем не було надано доказів на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, тоді як сам факт невиконання покладених на боржника зобов`язань не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Отже, доводи скаржника щодо неповного встановлення всіх обставин справи судом першої інстанції є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2014 року у даній справі скасувати.

У задоволенні подання Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар