Справа № 345/790/25
Провадження № 2-др/345/12/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.04.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Представник відповідача - адвокат Бігун В.П. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме просить стягнути із позивача на користь відповідача 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Заяву мотивує тим, що у відзиві на позовну заяву вона зазначала про те, що відповідач бажає стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Зазначає, що фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках справи № 345/790/25 в суді першої інстанції складає 7000,00 грн. Тому просить ухвалити в цій частині додаткове рішення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.04.2025 року було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін. На підставі положень ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.04.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково, ухвалено стягувати із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, шляхом їх виплати в інтересах дитини на ім`я стягувача ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також даним рішення суду стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 323,00 грн. судового збору. Крім того стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

В зазначеному рішенні судом дано оцінку вимоги відповідача про стягнення на його користь судових витрат. Суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання правничої допомоги. Зокрема, рішення мотивоване тим, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Понесені позивачкою витрати за надання правничої допомоги документально підтверджені. Натомість відповідачем не надано належних доказів на підтвердження сплати ним витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено договору про надання правничої допомоги, а тому відсутні підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат за надання правничої допомоги.

Отже, у рішенні від 07.04.2025 року суд дослідив надані до відзиву докази на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу, надав їм оцінку, визнав їх недостатніми та висловив судження щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого судом здійснено розподіл судових витрат, шляхом відмови в задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто в даному випадку судом вже було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, в тому числі витрат за надання правничої допомоги.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З аналізу вказаної норми статті, вбачається, що суд ухвалює додаткове рішенні у справі, серед іншого, у разі, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, визначені положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України, в тому числі і щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості вирішення питання про розподіл судових витрат на підставі додатково поданих доказів, шляхом ухвалення додаткового рішення, якщо відповідне питання вже було вирішено судом у рішенні. Таким чином, питання про розподіл судових витрат вирішено судом по суті, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

При цьому, незгода з висновками суду першої інстанції щодо вирішення питання про судові витрати реалізується шляхом апеляційного оскарження, а не у спосіб подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Враховуючи викладене, наведені представником відповідача обставини не можуть бути підставою для ухвалення додаткового судового рішення, а тому в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 260, 261, 268, 270 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити представнику відповідача в ухваленні додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя