КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/63/25
УХВАЛА

14.04.2025

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача Одеської міської ради про зміну предмету позову по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_2 (рнонм: 101) та самовільно встановленого металевого сітчатого паркану за вищевказаною адресою.

25.11.2024 року до суду надійшла заява від представника Одеської міської ради про зміну предмету позову до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, зареєстрована за вх. №72998, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Белградського району Одеської області Козлова Юрія Вікторовича від 28.12.2021 року №62622541 про внесення змін до розділу, відкритого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), щодо зміни загальної площі об`єкта з 36,7 кв.м. на 57,1 кв.м., житлової площі - з 20 кв.м. на 19,8 кв.м. та щодо внесення довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИРІНГ», та технічного паспорту від 20.12.2021 року № 764/21, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКЕ БТІ» до документів, поданих для державної реєстрації права власності;

- зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), позначеної в технічному паспорті від 20.12.2021 року № 764/21, виготовленому Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКЕ БТІ», під № 5 «коридор», площею 20,9 кв.м., та самовільно встановленого металевого сітчастого паркану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 6 433,00 грн. на користь Одеської міської ради (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради, , р/р UA 0034995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172).

У підготовчому судовому засіданні 07.04.2025 року представник позивача підтримала вказану заяву та просила суд її прийняти до розгляду.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні 07.04.2025 року заперечував у прийнятті вказаної заяви, оскільки у поданій заяві позивачем фактично змінено як предмет позову так і його підстави, що створює нові по суті вимоги про скасування рішення державного реєстратора. Представник відповідача зазначив, що додаткові заявлені вимоги у поданій заяві, що фактично змінюють предмет та підстави позову, ґрунтуються на обставинах, що не існували станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі, тобто можливість і необхідність у заявленні вимоги про скасування рішення державного реєстратора та документів, на підставі яких було винесено це рішення виникли вже після подання позову. Представник відповідачки посилався, що у відповідності до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 370/2201/15-ц, доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами за своєю суттю є новим позовом. Приймаючи вказані обставини, представник відповідачки заперечував проти прийняття заяви Одеської міської ради про зміну предмету позову до розгляду в межах даної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши подану до суду заяву та оглянувши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву в судовому засіданні до 14.04.2025 року о 09 год. 30 хв. для його ухвалення і проголошення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення Європейського суду з прав людини від 04 грудня 1995 року в справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективногозахисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 13 зазначеного Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у свої постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (див. постанови 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року в справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23)).

Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц, від 04 вересня 2019 року в справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 та в справі № 904/5726/19, від 06 липня 2021 року в справі № 911/2169/20, від 22 вересня 2021 року в справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року в справі № 910/17324/19).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року в справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року в справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23), Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 01 липня 2024 року в cправі № 908/1884/23, від 25 квітня 2024 року в cправі № 927/977/23 та інші.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року в справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви, суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Водночас під час подання такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Стаття 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів.

Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року в справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зазначила, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то в разі подання позивачем заяви в підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд зобов`язати відповідача звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_4 та самовільно встановленого металевого сітчастого паркану за вищевказаною адресою.

Звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову, позивач, з посиланням на інформацію, яка мала місце після звернення до суду з даним позовом та про яку він дізнався після відкриття провадження у даній справі, просить змінити предмет позову шляхом доповнення позову новою самостійною вимогою про скасування рішення державного реєстратора, з одночасним доповненням інших обставин в її обґрунтування та новими нормами права, якими врегульовано відповідний спосіб захисту права, про що позивачем не зазначалось у первісному позові.

Отже, позивачем змінено не лише предмет позовних вимог, а і його підстави, викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог.

Заява про зміну предмета або підстав позову за своєю суттю є новим позовом, оскільки в ній зазначені самостійні матеріально-правові вимоги та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову, що сукупно дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Під час постановлення даної ухвали суду судом враховано висновок Верховного Суду викладений у постанові від 18 вересня 2024 року по справі №755/9271/21 та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану в постанові від 24 квітня 2024 року по справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), яка є обов`язковою для застосування всіма судами.

Одночасно судом враховується, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у прийнятті заяви представника позивача про зміну предмету позову, слід відмовити.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню, а також позивач не обмежений права на звернення до суду з відповідними вимогами у новому позові у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. 49, 175, 189, 258-260, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви представника позивача Одеської міської ради, про зміну предмету позову від 25.11.2024 року за вх. №72998 по цивільній справі №947/37558/21 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, та повернути її заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л. В. Калініченко