Справа № 459/702/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сокаль в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Львівенергозбут", третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання виставленого відповідачем для оплати рахунку за спожиту електроенергію недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним виставлений рахунок для оплати за спожиту електроенергію на суму 9533,26грн. та визнати, що заборгованість у позивача за електроенергію відсутня, зобов`язати відповідача відновити електропостачання.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що гаражі у АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ) використовують електроенергію яку постачає ПрАТ «Львівобленерго». Рахунки за спожиту електроенергію сплачуються вчасно та системно подавалися показники загального електролічильника. Проте 11.04.2023 року відповідач, не зважаючи на проведену оплату, виставив рахунок на суму 2855,73грн., що зовсім не відповідає показам лічильника. У відповідь на звернення позивачу повідомлено, що гаражі належать до об`єктів нежитлової нерухомості тому тариф становить 2,64грн. за 1кВт.год. Зазначає, що відповідач змінив тарифи без погодження із споживачем та виставив рахунки які станом на 11.01.2024р. складають 9533,26грн., що свідчить про порушення п.3.1.2.3 ПРРЕЕ та ст.639 ЦК України.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 13.03.2024р. матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Сокальського районного суду Львівської області.

10.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань сторін про відкладення або про розгляд справи в загальному порядку до суду не надходило.

За клопотанням позивача у справі залучено третіх осіб на стороні позивача, про що постановлено ухвалу 27.05.2024 року.

У відзиві на позовну заяву представник ТзОВ «Львівенергозбут» просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що правовідносини щодо постачання електричної енергії роздрібного ринку електричної енергії регулюються, зокрема, ЗУ «Про ринок електричної енергії», а також Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) 14.03.2018 року № 312 із змінами і доповненнями (далі - ПРРЕЕ).

ТОВ «Львівенергозбут» є постачальником електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Львівської області з 01.01.2019р. а до цього часу функцію постачальника електричної енергії здійснювало Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго»».

Позивач є власником гаражу та приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Постановою НКРЕКП № 1272 від 05 жовтня 2022 року, яка набула чинності з 12.10.2022 року, були внесені зміни до ПРРЕЕ, які стосуються визначення об`єктів побутового споживача, до яких наразі можуть бути віднесені лише об`єкти житлової нерухомості, відтак гаражі відносяться до об`єкту нежитлової нерухомості, а тому постачання електроенергії за фіксованими цінами стало неможливим. Позивач отримував повідомлення про вказані зміни, оскільки неодноразово звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг а також ТОВ «Львівенергозбут» а тому він безпідставно вважає, що його тариф в сумі 2,64грн.

Більше того, позивач посилається на рахунок за електричну енергію за грудень 2023р. на загальну суму 9 533, 26 грн., однак у лютому 2024р. ПрАТ «Львівобленерго» проведено корегування обсягів споживання за особовим рахунком № НОМЕР_1 за лютий 2024 року, тому належна до сплати сума за електроенергію складає 5815,05грн., що відповідає показнику 1117 який зафіксовано на день припинення електропостачання 14.02.2024р. Таким чином, посилаючись на вимоги чинного законодавства відповідач вважає позов необгрунтованим та безпідставним.

У відповідь на відзив ОСОБА_1 підтримує позовні вимоги повністю та просить задоволити. Зазначає, що відповідач починаючи з квітня 2023 року змінював тариф кожного місяця а тариф встановлено як юридичній особі (2клас), що є порушенням вимог чинного законодавства. Наголошує, що до квітня 2023 року покази лічильника передавалися працівнику ПрАТ «Львівобленерго» а рахунки оплачувалися вчасно, проте з квітня 2023 року безпідставно виставлено рахунок на суму 2855,73грн., що потягло за собою зміну істотних умов договору. Зазначає, що гаражі мають особовий рахунок № НОМЕР_1 згідно яких виник спір щодо вартості електроенергії а відповідач описує особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Твердження відповідача про невідповідність показів лічильника спростовує тим, що в рахунку від 11.01.2024р. на суму 9533,26грн. ділить на тариф 7,45грн. після чого отримує показник 1279 а не 1117 як це зазначено в повідомленні про припинення електропостачання. Таким чином ним було оплачено по тарифу 2,64грн. показник 1117 що становить 306грн., тому заборгованості у нього немає.

В запереченнях на відповідь на відзив представник ТзОВ «Львівенергозбут» підтримує свої заперечення, викладені у відзиві з аналогічних підстав.

Позивач також надав відповідь на заперечення на відповідь на відзив та навів доводи, аналогічні у позові та попередніх запереченнях.

Треті особи на стороні позивача підтримали заперечення ОСОБА_1 , про що особисто розписалися у відповідь на заперечення на відповідь на відзив від 18.06.2024р. Інших заяв чи клопотань по справі не надавали.

У зв`язку із неявкою сторін учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено в ході розгляду даної справи та не оспорюється ніким із її учасників, що ОСОБА_1 є власником є власником гаража у АДРЕСА_1 , який є об`єктом електропостачання який наданого оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго».

Із 01.01.2019р. постачальником електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Львівської області є ТОВ «Львівенергозбут».

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року N 312, Кодексом систем розподілу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311, Кодекс комерційного обліку електричної енергії' та іншими нормативними актами зі змінами та доповненнями, та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Позивач просить суд визнати недійсним виставлений рахунок для оплати за спожиту електроенергію на суму 9533,26грн. та визнати, що заборгованість у позивача за електроенергію відсутня; зобов`язати відповідача відновити електропостачання.

Споживачами електричної енергії за положенням статті 1 Закону України «Про електроенергетику» є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Крім того, за пунктом 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, з відповідними змінами та доповненнями, на підставі договору про користування електричною енергією, укладеного між споживачем і енергопостачальником, здійснюється споживання електричної енергії; такий договір розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією (абзац третій пункту 3 Правил користування електричною енергією для населення).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 7.10. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу.

Пунктом 62 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що побутовий споживач - це індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Підпунктами 1, 2, 3 пункту 5.5.5 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Частиною четвертою статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Порядок розрахунків за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг визначаються відповідно до комерційної пропозиції, яка є невід`ємним додатком 3 до договору. Останнім встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

Пунктом 4.3 Правил передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

У пункті 4.12 Правил зазначено про те, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з пунктом 4.13 Правил, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи наведені приписи та надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що за адресою: у АДРЕСА_1 , в період дії Договору споживача з наданих послуг з розподілу електричної енергії фактично було спожито електричну енергію, договір вважався укладеним, оскільки фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.2.1. розділу V ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Відповідно до підп. 2 п. 5.5.5. розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 4.1. розділу ІV ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

У відповідності з п. 4.7. розділу ІV ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п. 4.8. розділу ІV ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу.

У відповідності до п. 4.12, 4.13 розділу IV ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Таким чином, розрахунки за спожиту електричну енергію зі споживачем ТОВ «Львівенергозбут» проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу обсягів споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 4.3 розділу IV ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Отже, саме оператор системи розподілу (в даному випадку ПрАТ «Львівобленерго») приймає від споживача покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, використаної споживачем, та надає зазначену інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого Товариство проводить розрахунок зі споживачем.

Відповідно до п. 4.35. розділу ІV Правил спірні питання, які виникають між відповідними учасниками роздрібного ринку щодо проведення розрахунків за електричну енергію, надані послуги оператора системи чи постачальника послуг комерційного обліку, вирішуються сторонами укладених договорів в установленому законодавством порядку, у тому числі шляхом переговорів або в судовому порядку.

Підпунктом 10 пункту 7.2. розділу VII Правил встановлено, що постачальник зобов`язується розглядати в установленому чинним законодавством порядку звернення Споживача, зокрема з питань нарахувань за електричну енергію, і за наявності відповідних підстав задовольняти його вимоги.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Національної комісії ,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо вартості електричної енергії його гаражу та отримав вмотивовану відповідь, яка долучена до матеріалів справи. Більше того, позивач також звертався на гарячу лінію ТОВ «Львівенергозбут» та директора Львівського обласного контактного центру ЛОДА щодо нарахування за спожиту електроенергію.

Товариство отримавши і розглянувши запити ОСОБА_1 вх.№910-2024-в-67 від 02.02.2024р. та вх.№910-2024-в-89 від 13.02.2024р. щодо надання інформації письмовими відповідями повідомило позивача та було надано повні та обґрунтовані письмові відповіді на поставлені ним питання.

Як вбачається з наданих відповідей по особовому рахунку позивача об`єктом електропостачання є гараж (тобто об`єкт нежитлової нерухомості) який не може бути самостійним об`єктом побутового споживача, а відтак застосування тарифів для населення є неможливим.

Як вбачається з рахунку постачальника електричної енергії № тариф за спожиту електричну енергію ОСОБА_1 , за яким він сплачує за спожиту електричну енергію, визначено згідно 2 класу напруги як для не побутового споживача.

Отже, з моменту укладення сторонами договору про постачання електричної енергії між сторонами існують відносини з приводу розподілу електричної енергії, характер договірних відносин фактично не змінився, оскільки як постачання, так і розподіл електричної енергії здійснюється для забезпечення електричною енергією нежитлового приміщення «Гаражі», яке позивач використовує не для задоволення власних побутових потреб, зокрема для постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483 (із змінами), затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Згідно вказаного Положення визначено, що на період з 01 жовтня 2021 року по 31 травня 2023 року включно для споживачів (цілі споживання), які визначені в абзацах одинадцятому - двадцятому пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України ринок електричної енергії», зокрема, у дачних та дачно-будівельних кооперативах, садових товариствах, гаражно-будівельних кооперативах на технічні цілі (роботу насосів) та освітлення території, ціна на електричну енергію становила 1.68 грн за 1 кВт/тод (з урахуванням податку на додану вартість).

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» фіксовані ціни на електричну енергію для вказаних споживачів (цілей споживання) з 01 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року становлять 2.64 грн за 1 кВт год (з урахуванням податку на додану вартість).

Водночас відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську); побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного чи тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового проживання, включаючи прибудинкову (присадибну територію); об`єкт побутового споживача - квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у пункті і 14 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, чергу, положеннями пункту 14.1.129* і 2 З статті 14 Кодексу встановлено, що гаражі (підземні й наземні) та криті автомобільні стоянки належать до об`єктів нежитлової нерухомості.

З урахуванням зазначених норми чинного законодавства ОСОБА_1 , роз`яснено, що електрична енергія, використана в гаражі у АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ), не відноситься до побутових потреб. Внаслідок внесення змін до ПРРЕЕ (постановою НКРЕКП від 05 жовтня 2022 року № 1272) суттєво змінилося зазначення «об`єкт побутового споживача» саме по відношенню, зокрема, до гаражів. За таких обставин, споживачі, об`єкти яких «гараж» втратили статус «побутовий споживач» мають право на отримання універсальної послуги, як малі непобутові споживачі, тому відповідачем вжито заходів по зміні умов постачання та переведенню позивача на постачання на умовах публічної комерційної пропозиції «Універсальна».

Станом на грудень 2023 року (дата формування спірного рахунку за електроенергію) заборгованість за спожиту електричну енергію склала 9533,26грн., внаслідок чого позивачу ОСОБА_1 направлено Попередження від 14.02.2024р. про припинення електропостачання у зв`язку із наявною заборгованістю, відповідно до вимог пункту 7.5 розділу VII ПРРЕЕ.

Суд звертає увагу на те, що позивач хибно вважає, що у нього відсутня заборгованість перед відповідачем, посилаючись на умови постачання електроенергії як об`єкту побутового споживача ,оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та нормами законодавства наведених вище.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд вважає, що ТзОВ «Львівенергозбут» було вірно застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з електропостачання об`єкта нежитлової нерухомості (гаражі) у АДРЕСА_1 .

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Щодо тлумачення та аналізу позивачем законодавства у сфері енергетики, суд вважає, що позивач проводить власний аналіз діючого законодавства у сфері енергетики та надає висновки щодо законності, незаконності та відповідності тих чи інших законів та постанов НКРЕКП, що є помилкою, він не має таких повноважень (позивач бере на себе функцію органу конституційної юрисдикції України). Всі інші доводи позивача не стосуються предмету та підстав позову, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та особистій думці позивача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача, зазначені ним в позовній заяві є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "Львівенергозбут", третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання виставленого відповідачем для оплати рахунку за спожиту електроенергію недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут", адреса: м.Львів, вул. Шевченка 1, .

Треті особи на стороні позивача які не заявляють самостійних вимог:

ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 адреса: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 адреса: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 адреса: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_6 адреса: АДРЕСА_6 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина