РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/24436/24,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Укрзалізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та виплати одноразової матеріальної допомоги.

В обґрунтування позову вказав, що він працював на посаді обхідник колії 4 розряду у Виробничому підрозділі Шепетівська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця». 06 вересня 2024 року його було звільнено з вказаної посади у зв`язку з отриманням права виходу на пенсію за віком, відповідно до ст.38 КЗпП України, згідно з наказом №236/ОС від 03.09.2024 року. При звільненні йому не здійснені виплати, передбачені колективним договором у розмірі п`яти середньомісячних заробітків -одноразової матеріальної допомоги; у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків (стаж роботи в галузі складає 36 років 05 місяців 01 день) - додаткової матеріальної допомоги, передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2003-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.15 Розділ 8; у розмірі шести прожиткових мінімумів - на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, передбачені змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.3.11. Тому з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Януль-Сидорчук Х.В. позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила, що невиплата відповідачем належних позивачу при звільненні виплат та рішення правління відповідача про їх призупинення, вважає порушенням вимог чинного законодавства України, порушенням гарантій дотримання прав працівників щодо оплати праці, визначених колективним договором та погіршенням умов оплати праці в односторонньому порядку без внесення відповідних змін до колективного договору.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, зокрема, через наявність рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, ухваленому у відповідності до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії правового режиму воєнного стану додаткові виплати, передбачені зокрема колективними договорами структурних підрозділів, призупинено. Вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши виступи представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з Виробничий підрозділ Шепетівська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" працюючи на посаді монтера колії 4 розряду.

Згідно з наказом (розпорядженням) за підписом начальника дистанції виробничого підрозділу Шепетівська дистанція колії Про припинення трудового договору (контракту) №236/ОС від 03.09.2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади обхідник колій та штучних споруд 4 розряду з 06.09.2024 року. Причина звільнення у зв`язку з виходом на пенсію за віком за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава заява ОСОБА_1 .

В наказі також вказано, які виплати, передбачені колективним договором, мають бути здійснені ОСОБА_1 : у розмірі п`яти середньомісячних заробітків -одноразової матеріальної допомоги; у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків (стаж роботи в галузі складає 36 років 05 місяців 01 день) - додаткової матеріальної допомоги, передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2003-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.15 Розділ 8; у розмірі шести прожиткових мінімумів - на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, передбачені змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.3.11.

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено: заробітну плату 684 грн. 33 коп, оплата почасовиків 308,35 грн, середня ЗП мобілізованим 478,03 грн, сума за додаткове благо 202,30 грн, компенсація за невикористані 14 дні відпустки 3682,14 грн, разову винагорода за вислугу років 123,34 грн., після відрахування податків виплачено 684,33 грн. та разових виплат 2927,30 грн. Передбачені колективним договором матеріальні допомоги у день звільнення не нараховані та не виплачені.

Рішенням правління Укрзалізниці 14 березня 2022 року ухвалено призупинити інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів. Таким чином, з березня 2022 року інші додаткові виплати, передбачені колективним договором між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" і дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, дія якого пролонгована на 2006 2022 роки, були призупинені (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року).

Відповідно до рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 24 жовтня 2022 року (витяг з протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року) ухвалено часткове відновлення виплат працівникам передбачених колективними договорами, в саме: «здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися будуть звільнені у період з лютого 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги на сумлінну прано на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеної у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.

09.12.2024 року в.о. директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» затверджено графіки виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію згідно з пунктом 3.2.21. Галузевої угоди, згідно яких працівникам, які вперше звільнилися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію в березні 2024 року відповідні виплати провести в січні 2025 року, і т.д. Виходячи із послідовності зазначених графіків, позивачу буде сплачено одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків при виході па пенсію згідно умов колективного договору, згідно хронології графіків виплат приблизно у червні 2025 року. На час ухвалення судом рішення передбачені колективним договором позивачу виплати не здійснені. Ця обставина не заперечувалася представником відповідача.

15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України, та за статтею 11 цього Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути призупинена за ініціативною роботодавця.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться власником або уповноваженим ним органом в день звільнення. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.

Відповідно до приписів Конституційного Суду, викладених у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст. 233 КЗпП та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно статей 5 та 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Відповідно до п.1.6 Колективного договору укладеного між адміністрацією виробничого підрозділу Шепетівська дистанції колії та Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та трудовим колективом Шепетівської дистанції колії на 2003-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки із змінами та доповненнями, в період дії колективного договору адміністрація та профспілковий комітет можуть вносити зміни і доповнення при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії передбачені законодавством України та цим колективним договором.

Відповідно до п.1.5. Колективного договору, сторони, що підписали договір, не можуть на період його дії в односторонньому випадку припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

Приписами п.1.7. Колективного договору, закріплено, що даним колдоговором для працівників дистанції колії встановлюються мінімальні і обов`язкові для виконання гарантії оплати, умов праці, соціальні пільги й інші зобов`язання, що регулюють відносини сторін договору та сприяють попередженню соціальної напруги в трудових колективах.

Відповідно до п.3.11 розділу 3 Колективного договору «Оплата праці» при визначенні розмірів оплати праці працівників дистанції:

«Надавати працівникам дистанції колії, один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановлених Законом на день подання заяви, при наданні основної відпустки».

Згідно до абз. 1 п.8.15. розділу 8 Колективного договору «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15 травня 2007 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років 1 середньомісячний заробіток, від 5 до 10 років 2 середньомісячні заробітки, від 10 до 15 років 3 середньомісячні заробітки, більше 15 років 5 середньомісячних заробітків.

Змін до колективного договору у 2022-2024 роках стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, матеріальної допомоги на оздоровлення не вносилося.

Навпаки, згідно з спільним рішенням РФ «Південно-Західна залізниця» та Дорожнього комітету профспілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.12.22 року та від 18.12.23 року про строку дії чинного колективного договору продовжений.

Не вносилися зміни й до наказу Виробничого підрозділу Шепетівська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" №236/ОС від 03.09.2024 року, яким звільнено ОСОБА_1 та наказано виплатити йому, у розмірі п`яти середньомісячних заробітків -одноразової матеріальної допомоги; у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків (стаж роботи в галузі складає 36 років 05 місяців 01 день) - додаткової матеріальної допомоги, передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2003-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.15 Розділ 8; у розмірі шести прожиткових мінімумів - на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, передбачені змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.3.11.

Правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, наказу про звільнення не вносилося, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків 59867,57 грн, додаткову матеріальну допомогу в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків 47894,04 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення: в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік 14886 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік 16104 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік 18168 грн., всього 49158 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з утриманням із вказаної суми установлених законодавством податків та зборів, згідно поданого відповідачем у відзиві розрахунку, який позивачем не оспорювався.

Крім того, за змістом ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Системний аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року за № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі за № 712/3776/17.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, одноразова матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/14, зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; cама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (пункт 20 постанови).

Згідно довідки про доходи Виробничого підрозділу "Шепетівська дистанція колії" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" заробітна плата позивача за липень 2024 року становила 12360,49 грн. та серпень 2024 року становила 12223,91 грн.

Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати на кількість календарних днів у розрахунковому періоді. Відповідно середньоденна заробітна плата позивача складає середньоденний заробіток 546, 32 грн.

Позивач звільнений із займаної посади на пенсію 06 вересня 2024 року та за вимогами позовної заяви просить стягнути середній заробіток в розмірі 45344 гривні 56 копійоки, що не виходить за межі встановлені ст. 117 КЗпП та не оспорювався відповідачем.

А тому, враховуючи, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.117 КЗпП України, звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» за захистом свого права на належні виплати.

Також суд враховує, що задоволення позову буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків 59867,57 грн, додаткову матеріальну допомогу в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків 47894,04 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення: в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік 14886 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік 16104 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік 18168 грн., всього 49158 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45344 гривні 56 копійоки.

Рішення в частині стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» судовий збір в дохід держави у розмірі 1569,19 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач Акціонерне товариство «Укрзалізниця», 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5

Суддя -