Провадження № 2-о/470/7/25
Справа № 470/976/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю заявниці ОСОБА_1 , її представника - адвоката Ютовця О.О., секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 26 березня 2025 року в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2024 року року заявниця звернулася до суду з відповідною заявою, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", яка підписана її представником - ОСОБА_2 , діючої на підставі договору про надання правової допомоги № С1 від 24 вересня 2024 року.

В заяві зазначено, що ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13.07.2006 року матір ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні її дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та передано дітей під опіку бабусі ОСОБА_1 . Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 28.07.2006 року № 46 ОСОБА_1 було призначено опікуном над її неповнолітніми внуками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Чоловік заявниці ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а донька - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Основним і постійним джерелом засобів для її існування були доходи внука ОСОБА_7 , з яким вона з його народження проживала в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, внук постійно працював та заробляв кошти. ОСОБА_3 у шлюбі не перебував, власних дітей не мав, відомості про його батька внесено до свідоцтва про народження зі слів матері ОСОБА_4 . Згідно отриманого нею сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.08.2024 року за вих. № 2723, солдат ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 зник безвісти поблизу населених пунктів Переїзне Бахмутського району Донецької області. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт її перебування на утриманні внука ОСОБА_3 , який має для неї юридичне значення оскільки є необхідним для реалізації права на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 .

Заявниця та її представник - адвокат Ютовець О.О. (договір про надання правничої допомоги №Ю13 від 24.09.2024 року) в судове засідання з`явились, вимоги викладені у заяві підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_3 , доводиться їй внуком. Його матір (доньку заявниці) було позбавлено батьківських прав, а батько був відсутній, відомості про нього внесено у свідоцтво про народження зі слів матері. ОСОБА_3 хоча і був зареєстрований за місцем проживання своєї матері, однак з дитинства постійно проживав разом з нею і її чоловіком, до повноліття вона була опікуном. Внук працював на тимчасових підробітках, давав їй зароблені кошти, вони вели спільний побут, харчувалися, З 2016 року він служив за контрактом у Збройних Силах України, у той час придбав автомобіль, який вони зареєстрували на її чоловіка. З листопада 2023 року по травень 2024 року внук перебував у СІЗО та потрапивши до в`язниці підписав контракт і повернувся на військову службу. Перебуваючи на службі переказував їй гроші та посилки, однак у серпні 2024 року зник під час бойових дій на території Донецької області. Його допомога була для неї суттєвою, оскільки вона як пенсіонер за віком отримує невелику пенсію, її чоловік та донька померли у 2023 році, інших дітей вона не має, а внук ОСОБА_8 проживає окремо та будь - якої допомоги не надає.

Представник заінтересованої особи по справі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився. У поясненнях направлених до суду зазначив, що солдат ОСОБА_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 зник безвісти під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області. Однак командування військової частини не має доказів не на підтвердження, не на спростування наявності підстав для встановлення факту перебування заявниці на утриманні внука ОСОБА_3 та просили здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.80-83). В додаткових поясненнях зазначили, що ОСОБА_1 як родичу військовослужбовця який зник безвісти, з листопада 2024 року виплачується грошове забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 ( а.с.102-104).

Представник заінтересованої особи по справі Міністерства оборони України Добров Ю.І. до суду направив заперечення, у яких посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надала доказів перебування на утриманні безвісти зниклого ОСОБА_3 , просив суд відмовити у задоволенні заявлених вимог, а розгляд справи проводити за відсутності їх представника (а.с.116-120).

Вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець смт Березнегувате Миколаївської області є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення виданого 10 липня 2017 року ( а.с.16,20).

08 серпня 2024 ОСОБА_3 , солдат військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти поблизу населених пунктів Переїзне Бахмутського району Донецької області, про що свідчить копія сповіщення сім`ї, складеного ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с.21).

Заявниця доводиться ОСОБА_3 бабусею по лінії матері. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2006 року матір ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , було позбавлено батьківських прав відносно нього та іншої її дитини ОСОБА_5 , яких було передано під опіку заявниці (а.с.12-13). Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 46 від 28 липня 2006 року, заявницю було призначено опікуном зокрема неповнолітнього внука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( а.с.14).

З копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 убачається, що він був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Однак з копії акту обстеження помешкання складеного 28 серпня 2024 року депутатом Березнегуватської селищної ради Доценко В.В. у присутності свідків убачається, що ОСОБА_3 , від дня народження, фактично проживав за адресою проживання та реєстрації заявниці по АДРЕСА_1 ( а.с.22).

Відповідно до положень статей 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Зі змісту заяви та пояснень заявниці, наданих в судовому засіданні слідує, що предметом розгляду заяви є встановлення факту перебування її на утриманні внука, оскільки встановлення такого факту є необхідним для реалізації права на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року.

Отже, метою встановлення факту перебування заявниці на утриманні внука є отримання вказаного вище грошового забезпечення.

Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.) зазначив, що розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.

З додаткових пояснень військової частини НОМЕР_1 та наданих ними доказів убачається, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року №4414 «Про встановлення виплати грошового забезпечення родичам військовослужбовців військової частини, які зникли безвісти», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, починаючи з листопада 2024 року заявниці здійснюється виплата грошового забезпечення, додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії як родичу військовослужбовця, який зник безвісти ( а.с.103-111).

Зважаючи на вказані обставини суд вважає, що наразі встановлення факту про який заявниця просить суд не має для неї юридичного значення, оскільки мета її звернення до суду фактично досягнута в позасудовому порядку, а саме шляхом розгляду військовою частиною НОМЕР_1 документів і заяви наданих ОСОБА_1 та прийняття ними рішення про виплату їй грошового забезпечення, як родичу військовослужбовця який зник безвісти.

Що ж до доказів наданих заявницею на підтвердження факту перебування на утриманні внука ОСОБА_3 , суд доходить наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Стаття 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

За положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин`особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

В пункті 7 вказаного Порядку зазначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членом сім`ї, яка перебуває на утриманні військовослужбовця, є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказами дослідженими під час судового розгляду доводиться, що заявниця та зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_3 зв`язані родинними зв`язками, оскільки доводяться один одному внуком та бабою. У шлюбі ОСОБА_3 не перебував, батьком дітей записаний не був (а.с.64), його матір ОСОБА_4 було позбавлено відносно нього батьківських прав, заявниця з дитинства опікувалася ним.

Допитані в судовому засіданні свідки - сусід заявниці ОСОБА_10 та її рідна сестра ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_3 постійно проживав з ОСОБА_1 і її чоловіком, за адресою АДРЕСА_1 , у них був спільний побут, вони разом харчувалися, ОСОБА_3 купував продукти, придбав автомобіль, висилав посилки, вони надавали один одному взаємну допомогу. Показання свідків узгоджуються з актом обстеження помешкання ОСОБА_1 від 28 серпня 2024 року. Перелічені докази, в їх сукупності доводять, що ОСОБА_1 є членом сім`ї зниклого безвісти ОСОБА_3 .

Разом з тим, вказані докази, зокрема щодо їх спільного проживання, не доводять факту перебування заявниці на утриманні внука.

З наданої суду довідки про доходи убачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та щомісяця отримує пенсію у розмірі, що не перевищує 3905 грн 26 коп ( а.с.155). Однак цей доказ лише підтверджує розмір її щомісячного доходу, та слугує підставою для висновку, що доходи ОСОБА_1 є сталими, виплачуються щомісяця, хоча і є незначними.

За поясненнями заявниці і допитаних свідків ОСОБА_3 постійної роботи та джерела доходу не мав, працював на тимчасових заробітках, а з 2023 року по травень 2024 року перебував у слідчому ізоляторі у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

З пояснень свідка ОСОБА_12 , який в судовому пояснив, що у червні 2024 року перебуваючи в Донецькій області, на прохання ОСОБА_7 переказав кошти заявниці, та виписок з її карткового рахунку (а.с. 156-159) слідує, що грошові перекази внука заявниці мали епізодичний, разовий характер.

З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що заявниця не надала доказів того, що внук ОСОБА_3 , утримував її, надавав їй постійну, систематичну допомогу, яка була б для неї основним джерелом засобів до існування, за такого вона не довела належними і допустимими доказами факту перебування на його утриманні, а тому у задоволенні її вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265,268, 280-283,315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи по справі Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 - адреса реєстрації місця проживання: індекс: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник заявниці - адвокат Ютовець Олексій Олексійович, адреса здійснення адвокатської діяльності, індекс 54020, пров.Корабелів3/1 м.Миколаїв, РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересовані особи по справі:

Міністерство оборони України - адреса місцезнаходження: індекс 03168, просп.Повітрофлотський, буд. № 6 м.Київ, .

Військова частина НОМЕР_1 адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Суддя С. Ф. Орлова

Повний текст рішення суду складено 04 квітня 2025 року.