Справа № 619/1880/21
Провадження № 2/535/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Мальцева С.О.,

секретар судового засідання Кашуба Ю.С,

за участі:

представника позивача - Кабанець В.О. (дистанційно)

представник відповідача - Кравецький Е.В. (дистанційно)

розглянувши у судовому засіданні в смт. Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

У С Т А Н О В И В:

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних за неналежне виконання договору позики від 17.06.2016 року у сумі 109 053,58 грн (сто дев?ять тисяч п?ятдесят три гривні, 58 копійок). Предметом спірних правовідносин між сторонами є стягнення 3% річних за неналежне виконання договору позики.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі (т.1 а.с. 20).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 619/1880/21за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено повністю. Накладено арешт шляхом заборони його відчуження на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме: - ГАЗ 33076 , 1993 року випуску, придбаного 28.01.2014, об`ємом двигуна 4250 см.З;- EAGLE MD 5044, 2007 року випуску, придбаного 09.02.2021, об"ємом двигуна 3856 см.З; - ЗИЛ-138А, 1984 року випуску, придбаного 27.06.2019, об"ємом двигуна 6000 см.З (т.1 а.с. 39-41).

Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської області.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 16.11.2022 року справа № 619/1880/21 провадження № 2/535/606/22 передана головуючому судді Мальцеву С.О. (т.1 а..с 104).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження ( т.1 а.с. 105-106).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( т.1 а.с. 145).

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Кабанець В.О. (дистанційно), який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.05.2023 року серії ВІ № 1142834 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26.01.2023 року серії ВІ № 1124587 (т.2 а.с. 87-88) уточнені позовні вимоги від 04.12.2024 року підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. А саме , просив стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 , 3 (три) % річних за неналежне виконання договору позики від 17.06.2016 року у сумі 4 177, 56 доларів США ( чотири тисячі сто сімдесят сім доларів , 56 центів), також стягнути судовий збір та судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 26 800, 00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кравецький Е.В. (дистанційно), який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 29.11.2024 року серії АН № 1567337 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши правові норми , які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно задовольнити повністю з наступних підстав.

17.06.2016 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Позикодавці) ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Позичальники) укладено договір позики, відповідно до якого, відповідачі взяли грошові кошти у розмірі 50 000 (п?ятдесят тисяч) доларів США.

Підпунктом «Б» пункту 2 Договору, передбачено, що остаточний розрахунок має бути здійснений не пізніше 20.12.2016 року.

Підпунктом «Г» пункту 2 Договору, передбачено, що факт одержання повернутої позики (частини від суми) підтверджується власноручною розпискою Позикодавця.

У той же час позика повернута Відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 несвоєчасно, що підтверджено розписками та нотаріальною заявою, а саме:

?02.07.2019 повернуто 36 000 (тридцять шість тисяч) доларів США.

??11.01.2020 повернуто 600 (шістсот) доларів США.

??19.01.2020 повернуто 600 (шістсот) доларів США.

??10.06.2020 повернуто 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) доларів США

Факт повернення позики у повному обсязі за вищевказаними датами засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Васіковою Ю.В. (реєстровий номер запису513- 514). Також засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Васіковою Ю.В. що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмову від позовних вимог по справі 619/4610/19 (т.1 а.с. 65) .

Дергачівським районним судом здійснювався розгляд справи 619/4610/19 за позовом позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, 3 процентів річних. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28.09.2020 року клопотання представника позивачів про закриття провадження у справі в частині основного зобов`язання у сумі 310 510,08 грн.- задоволено, закривши провадження в даній частині. Надалі розгляд справи проводився в частині стягнення компенсації за неналежне виконання умов договору у вигляді 3 процентів річних. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації за неналежне виконання умов договору - залишено без розгляду, з підстав що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Надалі, з тих підстав що позика повернута Відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 несвоєчасно, а на вимогу Позивачів сплатити кошти за прострочення виконання умов Договору у розмірі 3% річних Відповідачі необгрунтовано відмовились, було подано позовну заяву 16 квітня 2021 року справа № 619/1880/21.

До позову було надано чіткий розрахунок 3 % річних за періоди прострочення зобов`язання з 21.12.2016 року по 20.01.2020 року (момент повного погашення основного боргу). За період розгляду справи вказану позовну вимогу було уточнено - стягнути 3 (три) % річних за неналежне виконання договору позики від 17.06.2016 року у сумі 4 177, 56 доларів США ( чотири тисячі сто сімдесят сім доларів , 56 центів). В заяві про уточнення позовних вимог зазначено суми розрахунку 3 відсотків річних: з 21.12.2016 року по 02.07.2019 року прострочено зобов`язання на 924 доби на суму 3 797, 26 доларів США, з 03.07.2019 року по 11.01.2020 року прострочено зобов`язання на 193 доби на суму 221, 48 доларів США, з 12.01.2020 року по 19.01.2020 року прострочено зобов`язання на 8 діб на суму 8, 79 доларів США та з 20.01.2020 року по 10.06.2020 року прострочено зобов`язання на 144 доби на суму 150, 03 доларів США- що у загальному становить 4 177, 56 доларів США (т.1 а.с. 80-87, а.с. 131-132).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву, який надано до суду 08.06.2021 року , мотивували що даний позов не містить обгрунтованого розрахунку сум, при цьому доказів та доводів з приводу вказаних обставин суду не надано. Інших підтверджуючих доводів, чи таких що взагалі спростовують даний факт, суду теж не надано, тобто Відповідач не спростував розрахунок позивачів .

Крім цього, стороною відповідача будь яких клопотань щодо витребування доказів, які не можливо самостійно надати та отримати не було заявлено.

Щодо доводів відповідачів у відзиві, який надано до суду 08.06.2021 року з приводу того, що засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Васіковою Ю.В. що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову від позивних вимог по справі 619/4610/19, тому немає підстав звернення до суду з вимогою про стягнення 3 відсотків річних , то судом установлено : Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28.09.2020 року клопотання представника позивачів про закриття провадження у справі в частині основного зобов`язання у сумі 310 510,08 грн.- задоволено, закривши провадження в даній частині. Надалі розгляд справи проводився в частині стягнення компенсації за неналежне виконання умов договору у вигляді 3 процентів річних. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації за неналежне виконання умов договору - залишено без розгляду, з підстав що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 24.10.2024 року, актовий запис про смерть № 619, свідоцтво серії НОМЕР_3 (т.2 а.с 79).

Таким чином, ОСОБА_3 єявляється єдиним відповідачем по справі та правонаступником померлого чоловіка ОСОБА_4 .

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2021 справа № 202/814/19).

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Згідно вимог ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Якщо кредитор вже отримав судовий захист та наявне рішення про стягнення основного боргу, то зобов`язання не трансформується у натуральне, що не позбавляє права кредитора вимагати сплати відсотків по 625 ЦК України.

За правовим висновком Верховного суду - вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст.625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст.266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов?язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за прострочення повернення основної суми позики у порядку статті 625 ЦК України є законними, обгрунтованими та доведеними.

Відповідно до принципу диспозитивності у цивільному судочинстві (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розгляду справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4 097, 72 грн.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зіст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписамистатті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Судом встановлено, що представник позивачів - адвокат Кабанець В.О. , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.05.2023 року серії ВІ № 1142834 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26.01.2023 року серії ВІ № 1124587 (т.2 а.с. 87-88). Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору № 1/11 від 01.03.2023 року про надання послуг з правничої (адвокатської ) допомоги, а саме п. 4.3 зазначено що оплата гонорару здійснюється на підставі узгодженого акту приймання-передачі послуг. Розмір гонорару за надання юридичних послуг позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обгрунтований у додатковій угоді із заначенням переліку виконаних робіт та їх вартістю. Також додано додаток до договору акт № 1 про приймання-передавання послуг від 04.07.2023 року на загальну суму гонорару , що становить 26 800, 00 грн.(т1. а.с. 177-181).

Враховуючи вищевикладене, наявність належного підтвердження надання правової допомоги є підставою для задоволення вимоги стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому необхідно Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 26 800, 00 грн.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 49, 133, 137, 141, 258-259, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 524, 526-527, 610-611, 625 ЦК України, суд;-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП- НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 , 3 (три) % річних за неналежне виконання договору позики від 17.06.2016 року у сумі 4 177, 56 доларів США ( чотири тисячі сто сімдесят сім доларів , 56 центів).

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП- НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 4 097, 72 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП- НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 , судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 26 800, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП- НОМЕР_1 .

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП- НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП- НОМЕР_4 .

У повному обсязі рішення складено 11.04.2025 року.

Суддя: С.О. Мальцев