Справа № 522/2743/25
Провадження № 2/522/4015/25
УХВАЛА

03 квітня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «Сузір`я плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана в її інтересах представником адвокатом Дімітріу В.В., до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «Сузір`я плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, визнання недійсним договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (п. 53 рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", заява № 28249/95).

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії суду перед відкриттям провадження у справі, а саме, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України . Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову (ч. 9 ст. 185 ЦПК України).

До позовної заяви представником позивача адвокатом Дімітріу В.В. долучені копії платіжних інструкцій № 2352-5ВЕ2-9303-2ТМС від 28.11.2024 про сплату судового збору за майнову вимогу у розмірі 10290,00 гривень та № 17PP-96K5-022M-XCHM від 28.11.2024 про сплату судового збору за немайнову вимогу у розмірі 1211,20 гривень.

При перевірці інформації щодо підтвердження сплати судового збору за реквізитами, вказаними у копіях платіжних інструкцій № 2352-5ВЕ2-9303-2ТМС від 28.11.2024 та № 17PP-96K5-022M-XCHM від 28.11.2024 та факту зарахування судового збору до державного бюджету виявлено, що факт надходження судового збору у справі № 522/2743/25 не підтверджується; судовий збір, сплачений згідно платіжних інструкцій № 2352-5ВЕ2-9303-2ТМС від 28.11.2024 та № 17PP-96K5-022M-XCHM від 28.11.2024 зарахований у іншій цивільній справі.

Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 (справа № 754/9573/13-ц; провадження № 61-16677св19) зазначив, що Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 609/538/19 (провадження № 61-14017св20) зазначено: «Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18 та від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18».

За вказаних обставин, з огляду на положення ч. 9 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «Сузір`я плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, визнання недійсним договору - слід залишити без руху із наданням строку для виправлення недоліків.

Недоліки мають бути усунуті шляхом надання суду квитанції про оплату судового збору у справі № 522/2743/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «Сузір`я плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, визнання недійсним договору або надання підтвердження зарахування сплаченої суми судового збору саме у справі № 522/2743/25 до спеціального фонду Державного бюджету, згідно доданих до позовної заяви копій платіжних інструкцій. У разі неусунення недоліків заяви суд позбавлений можливості встановити факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України та вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Інститут залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання до відкриття провадження по справі. Після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «Сузір`я плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, визнання недійсним договору - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо від рішення суду в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА