Справа № 127/3991/25
Провадження 2/127/659/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що 12.04.2003 ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2022 у справі №127/10536/22 шлюб розірвано, Позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою донькою позивача та відповідача, продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю, отже потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання, а відповідач має змогу надавати доньці таку допомогу, оскільки має значний дохід, працює за кордоном у різних країнах світу (зараз, наприклад, в Німеччині), в поїздках перебуває тривалий час, відповідно отримує велику заробітну плату. Добровільно Відповідач допомогу своїй повнолітній доньці, що продовжує навчання, не надає. Позивач в свою чергу оплачує навчання доньки в коледжі та витрачає на утримання дитини значні кошти щомісячно, оскільки дитина потребує постійного догляду, ліків, нормального харчування, одягу, а також інших витрат пов`язаних з забезпеченням рівня життя необхідного для фізичного та розумового розвитку. За таких обставин, позивач просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки саме такий розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідатиме потребам повнолітньої дитини в сучасних соціально-економічних реаліях. Також позивач просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Щуренко А.О. у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі із підстав, зазначених у ній. Не заперечував щодо заочного розгляду справи.

У судові засідання, що призначались на 25.02.2025, 18.03.2025, 03.04.2025, 14.04.2025 відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу його зареєстрованого місця проживання. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зважаючи на вказані обставини, суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2022 у справі №127/10536/22 розірвано, позивачу ОСОБА_7 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області №127/38213/23 від 27.03.2023 ухвалено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2023/010019633, №2023/010019617 від 06.12.2023 позивач ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач має зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією за №1097738 від 06.02.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до довідки № 887/24 від 29.11.2024 ОСОБА_6 навчається у Відокремленому структурному підрозділі Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну Київського національного університету будівництва і архітектури на ІІ курсі в групі Д - 1 за освітньо-професійною програмою дизайн середовища на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2023 по 30.06.2027.

Згідно з довідкою про відсутність індивідуальних відомостей про особу, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного Фонду України 04.02.2025, щодо ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , відомості про страховий стаж, заробітну плату та інші дані, необхідні для обчислення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.

Судом установлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою позивача та відповідача, досягла повноліття, є молодшою 23 років, продовжує навчання, доходів не має, перебуває на утриманні матерії.

Відповідач проживає окремо, доказів неможливості надання матеріальної допомоги доньці, що продовжує навчання, не надав, а тому суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати таку допомогу.

Згідно з положеннями ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному статтею 13 ЦПК України, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Проте правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому ОСОБА_3 міг би викласти за наявності свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідач не скористався.

Таким чином, суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи зазначені вище обставини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_6 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надала копію договору №269/24 про надання правничої допомоги від 28.11.2023, копію квитанції до прибуткового касового від 10.11.2024 про оплату згідно договору про надання правничої допомоги №69/24 від 10.11.2023 у розмірі 8000 грн.

Згідно з п. 4.1 Розділу 4 вказаного договору за надання послуги з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару в розмірі 8000 грн під час підписання договору.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд зважає, що справа є незначної складності та наявна усталена судова практика щодо розгляду справ цієї категорії. Однак суд враховує, що справа розглядалась з викликом (повідомленням) сторін. Судові засідання 25.02.2025, 18.03.2025, 03.04.2025 та 14.04.2025 відбувались за участі представника позивача. Суд, враховуючи подані докази стороною позивача про понесені витрати на правничу допомогу, обсяг поданих до суду матеріалів, кількість судових засідань, в яких брав участь представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Щуренко А.О., дійшов висновку, що заявлена вимога витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. є об`єктивною та співмірною із виконаною адвокатом роботою.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн (з врахуванням коефіцієнту 0,80, який застосовується при зверненні до суду через підсистему ЄСІТС Електронний суд).

На підставі викладеного, керуючись ст. 182, 199, 200, 201 СК України, ст. 12, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 279, 280, 281, 282, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04 лютого 2025 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_6 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 968,96 грн судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8000 грн (вісім тисяч гривень) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Горбатюк