Справа № 523/4265/25
Провадження №6/523/133/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Малиновський О.М. розглянувши подання заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника- фізичної особи,

ВСТАНОВИВ

Заступник начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Тріфонов О.Ю. (далі за текстом державний виконавець Тріфонов О.Ю.) звернувся до суду з поданням в якому просить надати йому та/або іншому виконавцю відділу ДВС дозвіл на примусове проникнення до житла в якому перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать ОСОБА_1 , зокрема за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивовано тим, що у відділі ДВС відносно ОСОБА_1 відкрите виконавче провадження № 53254958 з примусового виконання виконавчого листа № 1527/2-5481/11 від 02.07.2013р., виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 632 752,00грн. та судових витрат в розмірі 1826,00грн.

Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду, заступник начальника ОСОБА_3 просить вирішити питання про примусове проникнення (входження) до означеного вище житла, яке було набуто у власність дружиною боржника в період їх шлюбу, з метою примусового виконання виконавчого листа № 1527/2-5481/11, зокрема з метою встановлення наявності у боржника майна належного на праві власності.

Протоколом автоматичного розподілу справи від 18.03.2025р. справа була розподілена на головуючого - суддю ОСОБА_4 .

Рішенням Вищої ради правосуддя № 541/0/15/25 від 18.03.2025р. суддю ОСОБА_4 звільнено у відставку.

При повторному автоматизованому розподілі від 01.04.2025р., суддю Малиновського О.М. визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України та справу передано для її розгляду 03.04.2025р.

08.04.2025р. судове засідання не відбулось внаслідок замінювання приміщення суду.

В призначене судове засідання на 08.04.2025р. державний виконавець Тріфонов О.Ю. не з`явився. Був сповіщений про час та місце розгляду справи завчасно. Направив заяву про підтримання подання про проведення розгляду справи у його відсутність, заявивши клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Дослідивши подання та надані до нього докази, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у державного виконавця Тріфонова О.Ю. перебуває виконавче провадження №53254958 з примусового виконання виконавчого листа № 1527/2-5481/11 від 02.07.2013р., виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 632 752,00грн. та судових витрат в розмірі 1826,00грн.

На сьогоднішній день боржником ОСОБА_1 означене рішення суду не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено.

Натомість, після дій проведених державним виконавцем розмір заборгованості складає 530834,60грн. та виконавчого збору в розмірі 51930,58грн.

Зокрема, дії пов`язані з арештом грошових коштів на р/р боржника стали наслідком частково стягнення боргу у розмірі 1796,78грн. В рахунок погашення боргу державним виконавцем була винесена постанова про передачу корпоративних прав (майна боржника) частки у статутному капіталі АО «АЛГІЗ» іншому учаснику/засновнику.

Державними виконавцем Тріфоновим О.Ю. встановлена відсутність зареєстрованого рухового та нерухомого майна за боржником ОСОБА_1 .

В кв. АДРЕСА_2 , тобто за місцем реєстрації боржника ОСОБА_1 зазначеного у виконавчому листі, останнього не виявлено та не виявлено належного йому майна, про що складений відповідний акт. Факт не проживання у вказаній квартирі підтверджує ОСОБА_1 у поясненнях наданих державному виконавцю 10.02.2017р.

Державним виконавцем встановлено та підтверджено актом від 11.09.2023р., що ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_3 , що було підтверджено охороною будинку, а також фактом отримання ОСОБА_1 особисто виклику державного виконавця у вересні 2023р.

В той же час було встановлено, що ОСОБА_1 з 05.09.2009р. перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , якій на праві власності належать два машиномісця та кв. АДРЕСА_3 , до якої ставиться питання про примусове проникнення.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.п. 4,13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Державний виконавець звертається до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Разом з тим, Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України та міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загальних інтересів.

Представленими суду документами підтверджується описані в подані обставини щодо наявності виконавчого провадження та ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду на протязі тривалого часу, що зокрема стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, наданими з боку державного виконавця.

З внесеного до суду подання вбачається, що державним виконавцем 16.10.2023р. було ініційоване питання перед судом в частині визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з дружиною ОСОБА_5 , у тому числі і на кв. АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 29.11.2023р. у справі № 523/18686/23 подання державного виконавця було залишено без розгляду у зв`язку з наявність спору про право, зокрема наявністю шлюбного договору від 05.03.2020р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за умовами якого все майно, яке набуватиме подружжя після укладання договору, є особистим майном подружжя, на чиє ім`я воно набуте та/або зареєстроване.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024р. у цивільній справі № 523/1150/24, яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 25.02.2025р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання особистою приватною власністю майна, зокрема кв. АДРЕСА_3 , машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 17,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони Одеси, автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіля марки «Volkwagen ID 4», реєстраційний номер НОМЕР_3 - відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2024р. у цивільній справі №523/4599/24 визнаний недійсним шлюбний договір від 05.03.2020р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 :

кв. АДРЕСА_3 ;

машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 17,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

автомобіль марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2

автомобіль марки «Volkwagen ID 4», реєстраційний номер НОМЕР_3

Водночас, державним виконавцем надана суду копія договору дарування від 20.03.2025р. з якого вбачається, що ОСОБА_5 подарувала малолітнім дітям: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах яких виступав їх батько, ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_3 . Малолітні діти зареєстровані у вказаній квартирі. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. реєстровий номер 127.

На підставі встановлених судом обставин по справі слід дійти висновку, що внесене подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 на теперішній час є передчасним, з огляду на те, що твердження державного виконавця Тріфонова О.Ю. про те, що боржник ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_3 мало місце у вересні 2023р. З того часу, згідно наданих суду рішень суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвали між собою шлюб, вказана квартира на сьогодні подарована малолітнім дітям.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 проживає у вказаній вище квартирі на теперішній час матеріали справи не містять та таких не надано державним виконавцем. Відсутні докази про доведеність факту наявності майна у вказаній квартирі, яке належить ОСОБА_1 , як підстава для примусового проникнення до житла.

Крім того, державним виконавцем не доведений факт перешкоджання йому у проникненні до квартири, як одна із складових умов для задоволення внесеного до суду подання.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити в зв`язку з його недоведеністю та передчасністю.

Керуючись статтею 439 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Подання заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника- фізичної особи - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повної ухвали.

Повна ухвала складена та підписана суддею 09 квітня 2025р.

Суддя