Постанова

Іменем України

08 квітня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6183/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Поливач Л. Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 18 листопада 2024 року

в складі судді Таран Н. Г.

у цивільній справі №754/5326/23 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги

У С Т А Н О В И В:

25 квітня 2023 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), однак не сплачує за такі послуги, просив стягнути з останнього заборгованість за період з 01.12.2016 по 28.02.2023 у розмірі 40 735,64 грн, 33,56 грн - заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 673,83 грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає суму 41 443,03 грн.

Також позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути 3% річних в розмірі 4 332,10 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 897,26 грн.

04 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому посилаючись на те, що у період з період з 01.12.2016 по 28.02.2023, окрім ОСОБА_1 , у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованими також значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , просив останніх залучити до участі у справі в якості співвідповідачів.

08 серпня 2023 року протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі у справі в якості солідарних співідповідачів.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року скасовано заочне рішення суду від 20.09.2023 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість в розмірі 41 443,03 грн, 3% річних в розмірі 4 332,10 грн та інфляційні втрати в розмірі 21 897,26 грн. Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 2 684 грн та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 35 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі, діючи через свого представника ОСОБА_4 , звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального пава та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактичного постачання комунальної послуги в такому об'ємі, як зазначено в розрахунку заборгованості позивача.

Вказували, що надані позивачем довідка про заборгованість та розрахунок такої заборгованості не є доказами на підтвердження надання комунальних послуг. А розрахунок заборгованості, згідно правової позиції Верховного Суду, взагалі є результатом вчинення арифметичних дій стороною, з метою визначення суми боргу, з урахуванням об'єму наданої послуги, вартості за розрахункову одиницю, періоду тощо. Також в розрахунку заборгованості не зазначено відомостей як здійснювалося нарахування, а саме на підставі приладів обліку чи на підставі нормативів водоспоживання.

Суд безпідставно задовольнив у повному обсязі вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у період дії воєнного стану, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" №206 від 05.03.2022 заборонялося нарахування та стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість, яка утворилася за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Суд неправильно застосував норми матерілаьного права та дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги пред'явлено в межах позовної давності. Наголошували на тому, що строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, а також нарахованих 3% річних та інфлцяійних втрат на суму боргу за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року сплинув. Зауважили, що хоча б з цієї підстави суд міг відмовити в задоволенні частини позовних вимог.

Суд дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів здійснення одним із відповідачів сплати частини боргу в липні 2020 року, як вказує позивач.

За наведених обставин просили скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі належним чином повідомлені про розгляд своєї апеляційної скарги на рішення суду від 18.11.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується звітом про доставку до електронного кабінету представника відповідачів Солода Р. В., який подав та підписав апеляційну скаргу, копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 220-221, 224-225).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скрги відповідачів на рішення суду від 18.11.2024 в порядку письмового провадження, що підтверджується звітом про доставку до електронного кабінету ПрАТ "АК "Київводоканал" копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 220-221, 224, 226).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив. В обґрунтування відзиву позивач зазначив, що є помилковими твердження скаржника про пропуск строку позовної давності, оскільки за приписами Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, визначені в ст. 257-259 ЦК України строки продовжується на строк дії карантину. Тобто продовження строку позовної давності визначено законом.

Також зазначив, що у період дії карантину заборонено нарахування та стягнення штрафів і пені за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг, тоді як така заборона відсутня щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Крім цього, зауважив, що 3% річних та інфляційні втрати у відповідності до вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 не нараховано у період дії воєнного стану.

Крім того, звернув увагу, що відбулося переривання позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено в липні 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , до якої ПрАТ "АК "Київводоканал" надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішьобудинкових систем).

05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ "АК "Київводоканал", яке було перейменовано в ПрАТ "АК "Київводоканал", зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж (далі - Договір).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.

Також, у повідомленні зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення холодної і гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг.

Матеріали справи не містять доказів, що від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після розміщення повідомлення та договору в газеті "Хрещатик", до ПрАТ "АК "Київводовканал" надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Таких заперечень не містить й апеляційна скарга відповідачів.

Таким чином, оскільки після розміщення повідомлення у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал" жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від відповідачів у даній справі не надходило, це свідчить про те, що останні у період з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2023 року отримували від ПрАТ "АК "Київводоканал" послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, у період з 01.12.2016 по 28.02.2023, за який позивач просить стягнути заборгованість, відповідачі були споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів надання житлово-комунальних послуг до квартири, в якій у спірний період були зареєстровані відповідачі.

З матеріалів справи також вбачається, що 31.05.2021 на офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) Підприємства про укладення публічного індивідуального договору приєднаня про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - Договір-2).

Пунктом 1 Договору-2 визначено, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 15 Договору-2, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором.

Граничний розмір плати за абонентське обслуговування визначається Кабінетом Міністрів України (п. 7 Договору-2).

Положеннями частини 2 статті 7, статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послги" визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, особа, яка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення виконували неналежним чином.

Згідно довідки від 18.07.2023 №7357/8/8/02-23 у ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ПрАТ «АК «Київводоканал» обліковується заборгованість станом на 28.02.2023 у розмірі 40 735,64 грн, плата за абонентське обслуговування у розмірі 673,83 грн та внески за обслуговування вузла комерційного обліку, що разом становить загальну суму 41 443,03 грн (а. с. 87). Такі ж відомості щодо наявності у відповідачів заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначено і в розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року (а. с. 88-89).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачі сплатили заборгованість у розмірі 41 443,03 грн.

Також матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період за адресою: АДРЕСА_1 послуги надавалися позивачем неналежної якості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанії дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог щодо наявності у відповідачів перед позивачем заборгованості за надані послуги у розмірі 41 443,03 грн.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Згідно з п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Як вже неодноразово вказувалося вище, позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.12.2016 по 28.02.2023, а з даним позовом звернувся до суду 25 квітня 2023 року.

З урахуванням наведених вище положень закону слід дійти висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу у період з 12.03.2017 по 28.02.2023 пред`явлено в межах строку позовної давності, оскільки на час подання позовної заяви у квітні 2023 року такий строк був продовжений вищевказаними нормативно-правовими актами.

З наведеного слідує, що є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для застосування норм матеріального права про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості у період з 01.12.2016 по 11.03.2017, оскільки після скасування судом першої інстанції заочного рішення та призначення справи до розгляду відповідачами до ухвалення оскаржуваного рішення подано заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 170-173).

Ураховуючи положення ст. 257, 261, 266 ЦК України та враховуючи, що з даним позовом до суду ПрАТ "АК "Київводоканал" звернувся в 25.04.2023, то позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.12.2016 по 11.03.2017 не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи позивача про те, що відбулося переривання позовної давності, що підтверджується розрахунком заборгованості про внесення відповідачами сплати за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі вчиняли дії, що можуть свідчити про визнання ними свого боргу.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається, що відповідачем здійснювалися платежі і останній платіж здійснено в липні 2020 року, але не конкретизує хто саме з відповідачів та не надає доказів такої оплати із зазначенням відомостей про платника, а також за який період здійснив оплату.

При цьому, в апеляційній скарзі відповідачі заперечують, що вони вносили кошти на оплату послуг, що надаються позивачем.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту переривання строку позовної давності відповідачами.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував наведених положень закону, неповно з'ясував обставини справи та як наслідок дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 11 159,26 грн за період 01.12.2016 по 11.03.2017 не підлягали задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Отже, з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 12.03.2017 по 28.02.2023 у розмірі 29 576,38 грн (40735,64-11159,26) та за цей же період заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 673,83 грн і сплата за внески облсуговування вузлів комерційного обліку в сумі 33,56 грн, що разом становить суму заборгованості 30 283,77 грн.

За обставин неправильного застосування судом норм матеріального права та неповного з'ясування обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині, а сума заборгованості зменшенню з 40 735,64 грн до 30 283,77 грн.

Колегія суддів також частково погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для зміни рішення суду і в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, розмір 3% річних на суму заборгованості в межах строку позовної давності становить 2 293,93 грн, а інфляційні втрати - 11 604,53 грн.

Відповідачі в апеляційній скарзі посилаються на Постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206, якою встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні: забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду в даній справі є заборгованість в межах позовної давності, що утворилася за період з 12 березня 2017 року по 28 лютого 2023 року. разом з цим, згідно розрахунку заборгованості, позивачем не нараховувалися інфляційні втрати та 3% річних у період дії воєнного стану (а. с. 89).

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України також підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а сума 3% річних та інфляційних втрат зменшенню з 4 332,10 грн до 2 293,93 грн та з 21 897,26 грн до 11 604,53 грн відповідно.

Таким чином, підсумовуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), за період з 12.03.2017 по 28.02.2023 у розмірі 30 283,77 грн; 3% річних в розмірі 2 293,93 грн та інфляційні втрати - 11 604,53 грн.

Щодо судових витрат

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позоної заяви позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн (а. с. 8).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачами за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 4 026 грн (кожним по 1 342 грн) (а. с. 210-212).

Отже, оскільки колегія суддів змінила рішення суду першої інстанції та шляхом зменшення розміру заборгованості за надані послуги задовольнила позовні вимоги частково, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 752,38 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А на користь відповідачів з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 397,42 грн, що пропорційно відмовлених позовних вимог.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, враховуючи, що розмір судових витрат позивача на на сплату судового збору є більшим, ніж розмір витрат відповідачів, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України відповідачі зобов'язані сплатити ПрАТ "АК "Київводоканал" різницю таких витрат у розмірі 354 грн 96 коп. (1752,38-1397,42).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави покладення на відповідачів понесених ПрАТ "АК "Київводоканал" витрат на сплату судового збору в сумі 354,96 грн (по 118,32 грн з кожного).

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року в частині визначеного розміру заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість з оплати послуг централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 30 283 (тридцять тисяч двісті вісімдесят три) грн 77 коп, 3% річних в сумі 2 293 (дві тисячі двісті дев'яносто три) грн 93 коп. та інфляційні втрати в сумі 11 604 (одинадцять тисяч шістсот чотири) грн 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" витрати зі пслати судового збору в розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" витрати зі пслати судового збору в розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" витрати зі пслати судового збору в розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 32 коп.".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Стягувач: Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (; місцезнаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А).

Боржники:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

Л. Д. Поливач