ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 693/951/23
Провадження № 22-ц/821/663/25, № 22-ц/821/664/25
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Швиденко Марина Юріївна

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Непокульчицький Валерій Саввович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 січня 2025 року та додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2025 року(ухвалене під головуванням судді Защитинської Т.І. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 31 січня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем 06.05.1995 укладено шлюб, який рішенням Жашківського районного суду від 08.03.2023 розірвано.

В період шлюбу, вказує позивачка, сторони побудували за спільні кошти житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано 13.04.2004 на відповідача.

Також було приватизовано земельну ділянку під житловим будинком загальною площею 0,0756 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із кадастровим номером :02:001:1004.

Позивачка вказує, що з 2022 року вона покинула спільне із відповідачем домоволодіння, в якому зареєстрована, та з того часу вимушена жити окремо і винаймати житло, відповідач відмовляється добровільно поділити спільне майно, що і змусило її звернутись до суду за захистом своїх прав.

Крім того, зазначає ОСОБА_1 , під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль Skoda Oktavia 2002 року.

Вказує, що після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема будинку та автомобіля. Відповідач відмовляється провести поділ майна за згодою сторін.

З урахуванням наведеного, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким здійснити в натурі поділ житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами та частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача частину вартості автомобіля згідно висновку товарознавчої експертизи по визначенню вартості автомобіля.

31 липня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить:

1) Здійснити в натурі поділ житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами та частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами згідно із висновком експертизи, наведеного у додатку № 12 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, заштриховану голубим кольором, а саме 1-1 коридор 4.1 кв.м, 1-2 топочна 4,0 кв.м, 1-3 санвузол 4.2 кв.м., 1-4 кухня 14,5 кв.м, 1-5 кімната 14,1 кв.м., що становить 40,9 кв. м., надвірні споруди: сарай під літерою Ж, 1/2 сараю під літерою Д, погріба під літерою В, вбиральню під літерою З, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами згідно із висновком експертизи, наведеного у додатку № 12 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, заштриховану зеленим кольором, а саме 2-1 коридор 5,3 кв.м, 2-2 топочна 2,8 кв.м, 2-3 санвузол 3,9 кв.м., 2-4 кухня 13,1 кв.м, 2-5 кімната 14,1 кв.м., що становить 39,2 кв. м. та ганок, надвірні споруди: гараж під літерою Г, літня кухня під літерою Б, частина сараю під літерою Д та 1/2 погріба під літерою В, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

4) ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні майном ОСОБА_1 та не перешкоджати переплануванню будинку відповідно до виділеної частки на підставі рішення суду.

5) Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 45 693,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 27 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Здійснено в натурі поділ житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами та частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи, наведеного у додатку №12 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, заштриховану голубим кольором, а саме 1-1 коридор 4.1 кв.м, 1-2 топочна 4,0 кв.м, 1-3 санвузол 4.2 кв.м., 1-4 кухня 14,5 кв.м, 1-5 кімната 14,1 кв.м., що становить 40,9 кв. м., надвірні споруди: сарай під літерою Ж, 1/2 сараю під літерою Д, погріба під літерою В, вбиральню під літерою З, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами згідно із висновком експертизи, наведеного у додатку № 12 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, заштриховану зеленим кольором, а саме 2-1 коридор 5,3 кв.м, 2-2 топочна 2,8 кв.м, 2-3 санвузол 3,9 кв.м., 2-4 кухня 13,1 кв.м, 2-5 кімната 14,1 кв.м., що становить 39,2 кв. м. та ганок, надвірні споруди: гараж під літерою Г, літня кухня під літерою Б, частина сараю під літерою Д та 1/2 погріба під літерою В, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні майном ОСОБА_1 та не перешкоджати переплануванню будинку відповідно до виділеної частки на підставі рішення суду.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 1 073,60 грн, витрат на надання правничої допомоги в сумі 16 800,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 недосплачений судовий збір в сумі 7 703,11 грн.

Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що дослідженими судом доказами доведено, що спірні будинок та земельна ділянка у відповідності до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Оскільки добровільно сторони не досягли згоди про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважав, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому прийшов до висновку про поділ будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки на дві частини за варіантом поділу, викладеного в додатках 12, 13 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, частково задовольнивши позов. Підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі спільного майна суд не вбачав.

Суд визнав такими, що заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що за таким варіантом поділу будинку, як визначено в експертизі, йому доведеться витратити додаткові кошти на підведення води, газопостачання та інших комунікацій, у зв`язку із чим прийшов до висновку про можливість не стягувати із відповідача на користь позивачки грошову компенсацію, вказану у висновку експерта в сумі 45 693,50 грн.

Додатковим рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку з надвірними спорудами в сумі 21 03024, грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки під час винесення рішення не було вирішено питання щодо витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку про стягнення витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку з надвірними спорудами в сумі 21 030,24 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 березня 2025 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Непокульчицький В.С., вважаючи оскаржуване рішення необгрунтованим, ухваленим із грубим порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, просив скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 січня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також просив скасувати додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 року та відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд поклав в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 №1210/23-23/321/24-23.

При цьому, звертає увагу на те, що між кімнатами 1-5 та 1-6, 1-2 та 1-3 проходить несуча стіна, на яку покладені дерев`яні балки та зверху побудовано дах, тобто вона відноситься до капітальних конструкцій будинку. Згідно висновку експертизи, при розподілі житлового будинку необхідно провести демонтажні роботи провести перегородки між кімнатами 1-5 та 1-6, 1-4 та 1-2, 1-3, тобто демонтувати капітальну стіну, на яку покладені балки та тримається весь дах будинку.

Вказує, що при здійсненні сторонами розподілу житлового будинку, на підставі оскаржуваного рішення суду, фактично відбудеться демонтаж капітальної стіни житлового будинку, що може спричинити руйнацію, пошкодження, просідання, появу тріщин та інші негативні явища в будинку.

Крім того, судовий експерт зазначив, що при проведенні розподілу будинку необхідно провести ряд ремонтно-будівельних робіт, однак в рішенні такі будівельно- ремонтні роботи не вказані, що позбавить сторони можливості провести реальний розподіл домоволодіння в натурі.

Не було вирішено питання реального поділу земельної ділянки.

Вважає, що стороною позивача не надано до місцевого суду належних, допустимих та достатніх доказів щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, тому наявні підстави для скасування рішення в цій частині.

Звертає увагу суду, що стороною позивача під час подачі до місцевого суду першої заяви по суті не надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести, що є окремою підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 16 500,00 грн. є занадто великим, неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, такі витрати не відповідають критерію реальності.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду вказує, що при апеляційному перегляді наявні підстави для скасування основного рішення суду від 27.01.2025, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 21 030,24 грн, тому додаткове рішення підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 31 березня 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, а рішення Жашківського районного суду від 27.01.2025 та 31.01.2025 законними та обгрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи, просить апеляційну скаргу сторони відповідача залишити без задоволення, а ухвалені судом першої інстанції рішення від 27.01.2025 та від 31.01.2025 залишити без змін.

В обгрунтування відзиву, зокрема, посилається на те, що проведення експертизи здійснено із виїздом експерта до місця знаходження майна, яке особисто оглянуто експертом.

Провівши відповідні розрахунки та врахувавши всі технічні можливості, експерт запропонував єдиний можливий варіант поділу домоволодіння, і навіть якби їх було декілька, жоден із варіантів не задовільнив би відповідача, оскільки він постійно чинить перешкоди у користуванні спільним майном.

Звертає увагу суду, що відповідач двічі знайомився із матеріалами справи, і в підготовчому засіданні на питання, чи потрібно щось додатково вивчити, сторона заявила, що з усім погоджується та не заперечує проти призначення справи до судового розгляду, а про свою незгоду із висновком експерта відповідач заявив тільки у дебатах.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 06.05.1995 між сторонами укладено шлюб.

Рішенням Жашківського районного суду від 08.03.2023 шлюб між ними розірвано.

Судом встановлено, що в період шлюбу сторони побудували житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,1 кв.м.

13.04.2004 на цей будинок зареєстровано право приватної власності на ОСОБА_2 , також сторони під час шлюбу приватизували земельну ділянку під житловим будинком, загальною площею 0,0756 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із кадастровим номером :02:001:1004.

Право власності на будинок та земельну ділянку оформлено на відповідача.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23, проведеної експертами ЧкВ КНДІСЕ на виконання ухвали суду від 28.08.2023, вбачається, що ринкова вартість будинку із надвірними спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 становить 585 114,00 грн, розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 можливий, варіант розподілу цього домоволодіння у відповідності до часток співвласників до викладений в графічних додатках 12,13 до висновку та сума грошової компенсації першому співвласнику становить 45 693,50 грн. (а.с. 54-90).

В додатках 12, 13 наведені графічні зображення варіанту розподілу спірного домоволодіння (а.с. 88-89).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідають зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Уданій справі спірні правовідносини стосуються поділу спільного майна подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям

за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17

та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі

№ 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права

на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно

від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна,

що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини,

що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності

на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення ними господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Такі висновки суду викладені у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №161/18051/20.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

В даній справі судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірні будинок та земельна ділянка є, відповідно до вимог ст.60 СК України, спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу.

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд першої інстанції вірно вважав, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про поділ будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки на дві частини за варіантом поділу, викладеного в додатках 12,13 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 № 1210/23-23/321/24-23.

У частинах другій, третій статті 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності:

- при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї;

- за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом у постановах від 15 листопада 2023 року в справі № 521/11825/20 (провадження № 61-3341св23), від 24 квітня 2023 року в справі № 462/1024/21 (провадження № 61-5172св22), від 30 листопада 2022 року в справі № 373/185/21 (провадження № 61-21464св21) та інших, під час вирішення спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

У постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 521/11825/20 (провадження № 61-3341св23) Верховний Суд наголосив, що встановлення обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу спірного майна, здійснюється судом у кожному випадку окремо із урахуванням наданих сторонами доказів.

Із аналізу наведених норм права, усталеної практики Верховного Суду вбачається, що майно, яке набуте подружжям під час перебування в шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас, за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Судом першої інстанції не встановлено та не вбачається із матеріалів справи підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі спірного майна.

Крім того, скаржником не оскаржується рівність часток сторін у спільному майні.

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд неправильно поклав в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2024 №1210/23-23/321/24-23, оскільки при здійсненні розподілу спільного домоволодіння в натурі, суд першої інстанції покладався на єдиний можливий варіант такого поділу, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена за клопотанням позивача.

Інших висновків експерта матеріали справи не містять, крім того, даний висновок експерта не визнаний необгрунтованим або незаконним.

Клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи відповідач не заявляв ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, тому суд правомірно взяв до уваги єдиний висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1210/23-23/321/24-23 від 17.05.2024.

Також є необгрунтованими посилання скаржника в апеляційній скарзі на зазначення судовим експертом необхідності при проведенні розподілу будинку здійснення ряду ремонтно-будівельних робіт, без зазначення в рішенні конкретного переліку таких робіт, оскільки згідно висновку експерта чітко визначено варіант поділу домоволодіння, що відображений в графічних додатках № 12, 13 до висновку, при тому, що необхідний обсяг ремонтно-будівельних робіт здійснюється за власний рахунок сторін, у зв`язку із чим відсутня необхідність його відображення в рішенні суду.

Крім того, висновок експерта № 1210/23-23/321/24-23 від 17.05.2024 з додатками є цілком чітким та зрозумілим.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що при здійсненні сторонами розподілу житлового будинку, на підставі оскаржуваного рішення суду, відбудеться демонтаж капітальної стіни житлового будинку, що може спричинити руйнацію, пошкодження, просідання, появу тріщин та інших негативних явищ в будинку, оскільки проведення експертизи було здійснено із виїздом експерта до місця знаходження майна та з урахуванням технічних характеристик самого домоволодіння.

Колегія суддів звертає увагу, що враховуючи технічні характеристики будинку, експертом і було запропоновано лише один можливий варіант поділу майна в натурі.

Також є безпідставними доводи скаржника в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було вирішено питання реального поділу земельної ділянки, оскільки рішенням суду в порядку поділу майна подружжя визнано за кожною із сторін право власності по частини житлового будинку із надвірними спорудами та по частині земельної ділянки згідно висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на підставі зібраних у справі доказів дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, здійснивши в натурі поділ житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:1004, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що

є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та визнавши за кожною із сторін право власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами та частину земельної ділянки.

Рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у користуванні майном та не перешкоджання переплануванню будинку відповідно до виділеної сторонам частки не оскаржується, тому рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Щодо вирішення питання судових витрат.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що стороною позивача під час подачі до місцевого суду першої заяви по суті не було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести, що є окремою підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу; розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 16 800,00 грн є занадто великим, неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат.

Перевіривши наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, а також матеріали справи колегія суддів вважає такі посилання необгрунтованими.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України)

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі (частини перша, друга статті 182 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України не встановлено вимог до форми заяви про надання доказів щодо витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, тому такі заяви можуть подаватись суду як в усній, так і в письмовій чи електронній формі. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 755/4466/20-ц (провадження № 61-16762св21).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У частині четвертій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначено про понесені витрати: 1 073,60 грн (оплата судового збору), 16 800,00 грн (витрати за надання правової допомоги), що підтверджується квитанцією. Очікує понести такі витрати 17 873,60 грн ( а.с. 3).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою таких витрат в сумі 16 800,00 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, оскільки надані стороною позивача документи ( Договір про надання правової (правничої) допомоги від 24.07.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Швиденко М.О., ордер на надання правничої (правової) допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 03.08.2023 на суму 16 800,00 грн) відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі N 143/173/19 (провадження N 61-16088св19).

Сторона відповідача скористалась своїм правом та у відзиві на позовну заяву просила відмовити у стягненні судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, посилаючись на те, що позивачка не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, не долучила до позовної заяви квитанцію про сплату коштів за правову допомогу.

Проте, такі посилання відповідача є помилковими, оскільки при поданні позовної заяви до суду позивачем було долучено квитанцію про сплату коштів за правову допомогу у сумі 16 800,00 грн ( а.с. 11).

Інших доводів неспівмірності витрат на правничу допомогу у відзиві на позовну заяву відповідачем наведено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні суми понесених витрат на правничу допомогу вірно виходив із вимог, викладених у ст. 141 ЦПК України та дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 800,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки під час винесення рішення не було вирішено питання щодо витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, дійшов висновку про стягнення витрат за проведену експертизу в сумі 21 030,24 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За ухвалою суду першої інстанції було проведено експертизу у даній справі, оплату за яку покладено на позивача.

Вартість за проведення судової будівельно-технічної експертизи становить 21 030,24 грн, що підтверджується рахунком №4681 від 24.11.2023 ( а.с. 184).

Враховуючи, що висновок експертизи було враховано при вирішення спору, вимоги позивачки задоволено частково, а оплата за проведення експертизи відноситься до інших судових витрат, тому з урахуванням приписів ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку про стягнення витрат за проведення експертизи з відповідача на користь позивачки.

Іншим доводам апеляційної скарги судом першої інстанції була надана належна оцінка, з якою в повній мірі погоджується апеляційний суд.

За наведених підстав, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 січня 2025 року та додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М Новіков

Ю.В. Сіренко

/ повний текст постанови суду виготовлений 11 квітня 2025 року/