ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ракушинець А. А. та Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 24.11.2017 року відповідач за договором надання банківських послуг «Monobank» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Підтвердивши свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають Договір про надання банківських послуг, відповідач не виконує своїх зобов`язань, не надає Банку своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 24.05.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 114 021,08 грн..

Просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 114 021,08 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2024 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 24.11.2017 року станом на 24.05.2021 року в розмірі 114 021 грн. 08 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2024 року скасувано заочне рішення від 14.03.2024 року та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 рокупозовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 24.11.2017 року станом на 24.05.2021 року в розмірі 52 429,93грн. та витрати на судовий збір в сумі 1 043,75 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та ухвали нове про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а також не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Зокрема не погоджується із розрахунком, наведеним судом першої інстанції, оскільки зробивши аналіз всіх поступлень та витрат по банківському рахунку, який прив`язаний до банківської картки, можна дійти висновку, що надходжень від банку на картковий рахунок складало 102 402,12 грн., а витрат 137 567,87 грн., тобто різниця складає 35 165,75 грн.

Також зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що до загальної суми заборгованості банком було включено непогоджені належним чином сторонами відсотки за користування кредитними коштами. А надані документи не підтверджують фіксації волі сторін договору щодо всіх його істотних умов, зокрема і розміру відсоткової ставки. Звертає увагу, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та отримання їх відповідачем.

Вважає, що оскільки заборгованість станом на кінець періоду становила 44021,08 грн., а банк безпідставно нарахував та списав з рахунку 64791,28 грн. на погашення відсотків, кредитна заборгованість відповідача перед позивачем відсутня повністю.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.12.2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір шляхом підписання в електронному вигляді Анкети-заяви від 24.11.2017 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. В Анкеті-заяві ОСОБА_1 погодилась з тим, що вона ознайомлена через мобільний додаток з Умовами, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та зобов`язувався виконувати умови цього договору. Зауважує, що лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг, шляхом накладення електронного цифрового підпису, можливий вхід у головне меню застосунку «Monobank» та подальше проведення банківських операцій у тому числі, отримання кредиту. Тому вважає, що сторонами погоджені усі істотні умови договору.

Вказує, що доказом наявної у відповідача перед банком заборгованості є розрахунок заборгованості доданий до позову, який є належним доказом, оскільки містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Крім того зазначені розрахунки не були спростовані відповідачем.

Банком подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він з посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви та апеляційної скарги просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в режимі відеоконференції приймав участь представник відповідача адвокат Ракушинець А.А.

Інші сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до Електронних кабінетів позивача, відповідача та їх представників (т.2 а.с. 108 зворот).

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга позивача -частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження із відповідачем розміру процентів за користування кредитом, які банк фактично нараховував відповідачу протягом всього строку користування кредитом. При цьому із виписки про рух коштів по картці відповідача вбачається, що остання активно користувалась кредитними коштами, однак заборгованість, яка підлягає стягненню за заявлений позивачем період складає різницю між сумою фактично здійснених витрат та зарахувань по картці у розмірі 52 429,93 грн.

Такий висновок частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.11.2017 року АТ «Універсал Банк» укладено договір про надання банківських послуг із ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви до договору банківських послуг в застосунку «monobank». В зазначеній заяві відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за наданим кредитом станом на 24.05.2021 року становить 114 021,08 грн. (тіло кредиту).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank, витяг з Тарифів Monobank, Таблицю обчислення вартості кредиту.

Також матеріали справи містять довідки про видачу ОСОБА_1 чорної картки Monobank зі строком дії до 04/24 та про розміри кредитного ліміту ОСОБА_1 за договором від 24.11.2017 року, а саме 24.11.2017 року 24 000 грн, 07.03.2018 року - 50 000 грн., 01.01.2020 року 70 000 грн. .

З наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість станом на 24.05.2021 року складає 114 021,08 грн..

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24.11.2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в застосунку «Monobank», в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

В пункті 6 анкети-заяви зазначено про те, що підписант просить вважати наведений зразок його власноручного підпису (в тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть йому відкриті у банку. Він засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором.

Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердила, що всі наступні правочини(у тому числі підписання договорів,угод,листів,повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

У наданій Банком роздруківці з мобільного застосунку «Monobank» відповідача відображена процедура входу у застосунок, із якої вбачається, що без ознайомлення та згодою з Умовами та Правилами,Тарифами,Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису увійти в додаток не можливо. У свою чергу, без входу у додаток неможливо користування карткою.

У наданих банком Тарифах, які містить підпис ОСОБА_1 накладений у вигляді електронного цифрового підпису під час входу у застосунок Monobank, містяться основні умови кредитування, де зазначено строк дії кредитування 99 років; базова процентна ставка становить 3,2% в місяць (38,4% річних), а також встановлено порядок повернення кредиту щомісяця до останнього дня місяця , наступного за звітним, у розмір 5% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості).

Таким чином між сторонами укладено договір про надання банківських послуг на умовах кредиту, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким ОСОБА_1 отримала кошти на умовах кредиту. Відповідач не оспорює отримання кредитних коштів та користування ними, однак вважає, що заборгованість з урахуванням внесених нею платежів, а також за відсутності погоджених сторонами процентів, відсутня.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового

обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається нарахування відповідачу заборгованості за процентною ставкою 38,4 %, яка як встановлено вище погоджена в Тарифах підписаних сторонами під час укладення в електронному вигляд кредитного договору. Таким чином доводи відповідача щодо непогодження сторонами процентної ставки спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів погодження сторонами відсотків за користування кредитом, які були включені в заявлений банком розмір тіла кредиту, однак прийшов до правильного висновку, що поверненню банку підлягають кредитні кошти у розмірі 52 429,93 грн., що складає різницю між сумою фактично здійснених витрат та зарахувань по картці (195 220,13 грн. 142 790,20 грн.).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача, оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу

банку, в частині, яка стосується висновку про не погодження відсотків за користування кредитом та викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції по цьому питанню в редакції цієї постанови.

Решта доводів апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильний застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до помилкового розрахунку суми заборгованості за кредитом, яка підлягала стягненню з відповідача.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що зміна оскаржуваного рішення в частині мотивів, які стосуються відсотків не впливає на розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 114 021,08 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракушинець А.А. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року змінити виклавши мотивувальну частину щодо відсотків за користування кредитом в редакції цієї постанови.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Судді: