Справа № 342/578/24
Провадження № 22-ц/4808/280/25
Провадження № 22-ц/4808/279/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович, до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович,на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Федів Л.М. 26 листопада 2024 року в м. Городенка Івано-Франківської області, повний текст якого складено 06 грудня 2024 року, та за апеляційною скаргою представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король Катерини Василівни на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Федів Л.М. 26 листопада 2024 року в м. Городенка Івано-Франківської області, повний текст якого складено 06 грудня 2024 року, та на додаткове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Федів Л.М. 11 грудня 2024 року в м. Городенка Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., подано позов до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що поліцейським відділенням поліції № 2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП у Івано-Франківській області незаконно складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення ААД № 190452 від 07.07.2023 за ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі цього протоколу 05 жовтня 2023 року постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало з 07.07.2023 року до 09.04.2024 року, тобто цілих дев`ять місяців.

Оскільки позивач незаконно перебував під адміністративним переслідуванням внаслідок порушення щодо нього справи про адміністративне правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, 9 місяців, тому доведеним є факт спричинення моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що потребувало у нього встановлення справедливості, доведення його невинуватості попри таку презумпцію, що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки, пошук адвоката для захисту його прав з розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи правові норми та те, що позивач перебував у статусі притягненого до адміністративної відповідальності особи з 07.07.2023 року по 09.04.2024 року, тобто дев`ять місяців, то обчислення моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідно здійснювати саме за цей період, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи.

Отже, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду в розмірі 72 000,00 грн, яку обчислено, виходячи з мінімальної заробітної плати 8000 грн. за 9 місяців.

Крім того, в зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 сплатив суму 19 119,30 грн, що складається із: штрафу 17 000,00 грн; 820,50 грн - за платіжні послуги банку та дохід банку від прийому платежу - 224,30 грн, а також поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн, що разом завдало йому матеріальної шкоди на 25 119,30 грн.

Просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 як відшкодування моральної шкоди 72 000,00 гривень, на відшкодування матеріальної шкоди 19 119,30 грн, на відшкодування витрат на правничу допомогу - 8 000,00 грн (а.с.1-5, том 1).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.181-201, том 1).

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., подано заяву про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування зазначив, що у зву зв`язку із розглядом справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу. Доказами розміру витрат, які поніс позивач, є акт про надання професійної правничої допомоги.

Згідно із ч.9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В даному випадку спір виник через незаконні дії працівників поліції, які виразились у безпідставному складенні адміністративного протоколу, що призвело до спричинення шкоди позивачу.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, які має понести ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 10 000,00 гривень (а.с.209-210, том 1).

Короткий зміст додаткового рішення

Додатковим рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2024 року заяву задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 10 000,00 гривень (а.с.236-239, том 1).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., в апеляційному порядку оскаржується рішення суду першої інстанції від 26 листопада 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягненого судом. Представником Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В. подана апеляційна скарга як на рішення суду від 26 листопада 2024 року, так і додаткове рішення суду від 11 грудня 2024 року .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., зазначає, що не погоджується із рішенням суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Зазначає, що в діях ОСОБА_1 не було складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало з 07.07.2023 року до 09.04.2024 року.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

Наголошує, що оскільки позивач перебував незаконно під адміністративним переслідуванням внаслідок порушення щодо нього справи про адміністративне правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП дев`ять місяців, за таких обставин доведеним є факт завдання моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що потребувало у нього встановлення справедливості, доведення його невинуватості, що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки, пошук адвоката для захисту його прав з розгляду справи.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року встановлено, що мінімальна заробітна плата з 01 квітня 2024 року становить 8 000,00 гривень. Позивач перебував у статусі притягнутого до адміністративної відповідальності дев`ять місяців. Отже, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду в розмірі 72 000,00 гривень.

Однак, суд стягнув тільки 2 000,00 гривень.

Зазначив, що у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції позивач планує понести витрати в розмірі 5 000,00 гривень.

Просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 72 000,00 гривень (а.с.58-59, 71-72, том 2).

В обґрунтування апеляційної скарги представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В. зазначає, що не погоджується із рішенням суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу та додатковим рішенням суду.

Вказує, що 07 липня 2023 року інспектором СРПП Коломийського РВП №2 (м.Городенка) ГУНП у Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення ААД № 190452 за фактом того, що ОСОБА_1 07.07.2023 року о 02 годині 40 хвилин у смт. Чернелиця по вулиці Козацькій керував транспортним засобом Volkswagen Golf у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушив вимоги п.п.2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року скасовано та закрито провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало дев`ять місяців. У вказаний строк адвокат відносить період винесення постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року та її скасування апеляційним судом, що тривав більше семи місяців.

Вважає рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу незаконним у зв`язку із невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Не погоджується також із додатковим рішенням суду, посилаючись на його незаконність.

Так, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано ряд документів, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги від 08 листопада 2023 року; Акт про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2024 року; квитанції до прибуткового касового ордера від 09.04.2023 року та від 17.04.2024 року.

Однак, разом із заявою про ухвалення додаткового рішення суду не було надано квитанцій про сплату ОСОБА_1 зазначених витрат на професійну правничу допомогу.

Звертає увагу на те, що відповідно до поданого договору про надання правничої допомоги від 09.04.2024 року клієнт має платити адвокату гонорар, виходячи із наступних тарифів: підготовка позовної заяви до 3000 грн; підготовка апеляційної скарги 3500 грн; участь в одному судовому засіданні незалежно від форми участі та тривалості засідання до 2500 грн; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення 500 грн.

В Акті про надання професійної правничої допомоги зазначено, що адвокат надав у адміністративній справі правничу допомогу позивачу, вартість якої становить 10 000,00 гривень, що включає: підготовка позовної заяви до 3000 грн; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення 500 грн; участь в судових засіданнях 6 500,00 грн.

Разом з тим, судові засіданні 12.09.2024 року, 02.10.2024 року тривали не більше однієї години в режимі відеоконференції, а судове засідання 04.11.2024 року тривало близько 30 хвилин в режимі відеоконференції.

Наголошує, що незалежно від того, що сторони при укладенні договору про надання послуг визначили вартість і вид таких послуг, зокрема, що вартість участі адвоката в одному судовому засіданні не залежить від часу та форми участі, вважають, що в даному випадку слід врахувати положення ч.5 ст.134 КАС України, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

В даному випадку, на думку апелянта, необхідно врахувати обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Вважає, що справи даної категорії не є складними, є типовими, з усталеною судовою практикою, невеликою кількістю документів, які потребують аналізу та, як наслідок цього, не потребують великої кількості часу, витраченого адвокатом на представництво інтересів клієнта.

Просить рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити в повному обсязі. Додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., про ухвалення додаткового рішення відмовити у повному обсязі (а.с.1-23, том 2).

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., подано відзив на апеляційну скаргу, подану Головним управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Просить відмовити у її задоволенні (а.с.74-76, 83-85, том 2).

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційні скарги не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , адвокат Малетин А.Є. доводи апеляційної скарги підтримав, мотивуючи свою позицію аналогічними поясненнями, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не визнав.

Представником Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не визнана апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , а підтримані доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. У останнє судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Малетин А.Я., про день та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та кореспонденції в електронний кабінет представника позивача.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши пояснення представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не обґрунтовані, виходячи з таких підстав.

Встановлені судом обставини справи

Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, яка набрала законної сили, скасовано постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.9-12, том 1).

Із оглянутих апеляційним судом матеріалів справи №342/838/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП встановлено:

07.07.2023 року інспектором СРПП Коломийського РВП N 2 (м. Городенка) ГУНП у Івано-Франківській області Савчиним О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД N 190452 за фактом того, що ОСОБА_1 , 07.07.2023 року о 02.40 год у смт. Чернелиця по вул. Козацькій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора "Алкотест Драгер 6810", який показав результат 0,76 проміле. Керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по суті порушення, при цьому протокол, як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ним підписано.

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року визнано ОСОБА_1 винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В результаті перегляду справи про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку за скаргою ОСОБА_1 , постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року скасовано постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд мотивував свою постанову тим, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і, відповідно у порушенні п.2.9. «а» ПДР України та ч.1 ст. 130 КУпАП, не доведена, враховуючи дані відеозапису, з яких неможливо зробити висновок про вину ОСОБА_1 у тому, що він керував транспортним засобом за указаних в протоколі обставин.

При цьому суд поклав в основу судового рішення відеозапис події, який розпочинався з того моменту, коли працівники поліції приїхали на місце події, де знаходились два автомобілі: один в кюветі, інший обабіч дороги. При спілкуванні та перевірці документів ОСОБА_1 працівники поліції вказали, що він керував транспортним засобом і запитали чи він вживав алкогольні напої. ОСОБА_1 заперечив керування транспортним засобом. Працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «»Драгер, ОСОБА_1 погодився, результат 0,76%

Адвокат Малетин А.Я. вступив у справу про адміністративне правопорушення на стадії апеляційного розгляду 08 листопада 2023 року, подавши ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1049501 від 08.11.2023 року, оформлений на підставі договору про надання правової допомоги № 08111/23 від 08.11.2023р.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься апеляційна скарга, підписана ОСОБА_2 , подана 17 жовтня 2023 року, а також після її повернення апелянту на підставі ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, повторно подана з викладенням відповідних мотивів 13 листопада 2023 року. Під час перегляду справи в апеляційному порядку приймав участь у судовому засіданні адвокат Малетин А.Я.

Застосовані норми права щодо підстав відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих трьох умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Щодо правової природи протоколу у справі про адміністративне правопорушення

Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, визначені у розділі Х Інструкції.

Особи, які керують транспортними засобами, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Велика Палати Верховного Суду також вже досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.

Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, якщо за наявними у матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, показаннями технічних приладів, засобів фото- та/або відеоспостереження, висновком експертизи тощо, не підтверджено події чи складу адміністративного правопорушення, компетентний орган приймає рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд оцінює правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, чи складено його відповідно до статті 256 КУпАП уповноваженою на те особою та чи діяв патрульний поліцейський під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до закону в межах покладених на нього функцій та завдань, про що зазначає у своїй постанові.

Невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, або складання неповноважною особою може мати наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення його уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення (близький за змістом висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 760/9462/16).

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність (суперенчність) дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії поліцейських.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди,завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка його не вчинила, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.

У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

Підсумовуючи наведене, при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Щодо встановлення факту заподіяння моральної шкоди

Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.

Встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою

Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Щодо застосування статті 1176 ЦК України та приписів Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» до спірних правовідносин

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

З урахуванням наведених правових норм Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

У підсумку Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене, зокрема статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у зазначеній справі є подібними до правовідносин, які розглядаються у цій справі, враховуючи однотипність порядку складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 124 та 130 КУпАП, а також порядку їх розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21).

За обставинами цієї справи позивач, внаслідок незаконного складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції перебував під судом і за результатами розгляду протоколу був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За таких умов застосовуються положення статті 1174 ЦК України (до правовідносин щодо незаконних дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення), а також статті 1176 ЦК України, коли протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий районним судом і позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому правова категорія «перебування під слідством чи судом» застосовується у разі притягнення особи до кримінальної відповідальності(Постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17,від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17).

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у разі незаконного накладення штрафу у справах про адміністративні правопорушення, Верховним Судом сформована усталена практика про визначення такого розміру відповідно до положень ст. 23 ЦК України з огляду на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості(постанова Верховного Суду від 26 січня 2021 р. у справі №335/5271/17).

У постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22, від 05 квітня 2024 року у справі № 308/2614/23 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості.

Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості (постанова Верховного Суду від 26 січня 2021 р. у справі №335/5271/17).

При визначенні розміру моральної шкоди суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки позивач в результаті незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції (не було об`єктивних даних вважати, що саме він керував транспортним засобом) був притягнений районним судом до адміністративної відповідальності, а згодом справа про адміністративне правопорушення була закрита на підставі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди як на загальних підставах (стаття 1174 ЦК України) так і на підставі частини 1 статті 1176 ЦК України із застосуванням положень спеціального закону пункту 4 частини першої статті 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Так, стосовно позивача відбулося неправомірне здійснення адміністративного провадження з боку посадової особи державного органу, тоді як такий орган та його посадові особи передусім зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав.

З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності і до дня ухвалення судом рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення минуло дев`ять місяців (з 07.07.2023 року по 09.04.2024 року), наведене, безумовно, призвело до зміни звичного способу життя позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що викликало в останнього відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Крім того, позивач виконав постанову районного суду (яка в подальшому скасована апеляційним судом), сплативши визначений розмір штрафу, що зумовило застосування ним додаткових заходів для організації свого життя.

Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 09.04.2024 у справі №342/838/23 про закриття провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свідчить про реалізацію ним передбаченого КУпАП права на оскарження процесуальних рішень суду і не є самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні ст. 1176 ЦК України.

Підстави для відшкодування моральної шкоди за порушення, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 07.07.2023р. серії ААД N 190452, яким незаконно визначений позивач як особа, що вчинила адміністративне правопорушення, виникли в порядку статті 1174 ЦК України, тобто на загальних підставах, а з моменту провадження справи у суді до закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення - на підставі ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, справі, що переглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивача за статтею 130 КУпАП та ініціювання процедури притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09.04.2024 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, у справі № 342/838/23 про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції, що розмір моральної шкоди необхідно обчислювати на загальних підставах, не застосовуючи положення статті 13 Закону України Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки поняття «перебування громадянина під судом» в адміністративному процесі у справах про адміністративні правопорушення в розумінні цього закону застосовується лише до кримінальних правопорушень.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди з огляду на таке.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, слід брати до уваги не лише факт закриття адміністративного провадження, передбаченого статтею 130 КУпАП, а й події, які відбулися 07.07.2023 року, зокрема щодо того, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а, відповідно, порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена. ОСОБА_1 заперечив керування транспортним засобом, а відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння несуть лише водії. При цьому працівники патрульної поліції не встановили особу, яка керувала транспортним засобом і чи взагалі будь-яка особа керувала транспортним засобом, оскільки такий стояв на узбіччі, не відібравши пояснення у інших осіб, які перебували на місці події, а доведення невинуватості ОСОБА_1 по суті було перекладено на нього самого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вказані обставини залишив поза увагою.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

З урахуванням зазначеного слід зробити висновок, що задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн, суд першої інстанції не в повній мірі врахував принципи пропорційності, розумності та справедливості.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, розгляду адміністративної справи протягом 9 місяців, глибину фізичних та душевних страждань, колегія суддів, виходячи з вимог співмірності, розумності та справедливості, беручи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави, дійшла висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави Україна на користь позивача, слід визначити у розмірі 8 000,00 грн.

При цьому, зазначена сума є цілком співмірною із моральними втратами та зусиллями для відновлення свого права і справедливою.

Даний висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.

Щодо наявності підстав для відшкодування витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, слід виходити з такого.

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати ВерховногоСуду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд обґрунтовано виходив з того, що понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі №342/838/23 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення ним своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП представляв адвокат Малетин А.Я., який діяв на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 08/11/23 від 08.11.2023 року (а.с.19, том 1).

Згідно з актом про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2024 (реквізити якого представником позивача у судовому засіданні було уточнено, зокрема вказано, що у резолютивній частині акту помилково зазначено «Клієнт - ОСОБА_3 », так як сам акт підписано ОСОБА_1 ), загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП склала 7500,00 грн, в тому числі підготовка клопотання про закриття провадження 5 год. 2500,00 грн, підготовка апеляційної скарги на постанову судді Городенківського районного суду 5 год. 2500 грн, участь в судовому засіданні в апеляційному суді 1 засідання 2500 грн (а.с.13, том 1).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1-4/24 від 09 квітня 2024 року та квитанції №627Н-ОС7Е-6РСР-4КМ2 від 17.04.2024 року позивач сплатив адвокату за надану правову допомогу у справі №343/838/23 на загальну суму 7000 грн (а.с.14,18, том 1).

Таким чином, ОСОБА_1 належними доказами доведено понесені ним витрати на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №350/358/24 на суму 7000 грн.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на правничу допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король Катерини Василівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович,задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на відшкодування моральної шкоди 8000 грн (вісім тисяч гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 04 квітня 2025 року.