РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 557/394/24

Провадження № 22-ц/4815/414/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Маринич В.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Волошин Ілля Васильович, на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків просила суд:

-позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,? ? ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу досягнення ним повноліття - з 01 червня 2024 року на період його навчання на стаціонарі в РДГУ, але не довше ніж до досягнення ним 23 років або залишення навчання;

-судові витрати покласти на відповідача.?

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 на синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3/8 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2024 року і до закінчення сином навчання 30 червня 2027 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що позивач тричі зверталася з вказаними позовами до суду: у 2017 року затверджена мирова угода; 2022 року на прохання відповідача позивач подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Звертає увагу на той факт, що до 2022 року будь-яких доказів про належне виконання батьківських обов`язків відповідач не надав.

Також зазначає, що відповідач покинув дітей одразу після смерті матері та переїхав на постійне місце проживання до Іспанії з іншою жінкою, з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах.

Відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. (Верховний Суд у справі №520/8264/19)

Вказує, що суд не взяв до уваги письмові докази, які підтверджують , що протягом 2021-2024 роки відповідач не цікавився дітьми, зокрема: лист директора ТзОВ "Олександрова клініка" №068/04-24 від 22.04.2024 року; лист коменданта гуртожитку № НОМЕР_1 РДГУ від 23.04.2024 року; лист декана ППФ №33/60-29 від 24.04.2024 року; довідка Гощанського академічного ліцею №01-24/137 від 26.04.2024 року, лист КНП Гощанський центр первинної медико-санітарної допомоги" Гощанської селищної ради №114 від 24.04.2024 року.

Стверджує, що бездоказовою є інформацію про те, що відповідч у 2021 році приїжджав в Україну та зустрічався з дітьми, забезпечував дозвілля.

Не заперечує, що частково 2022 року та 2023-2024 відповідач спілкувався з дітьми за допомогою технічних засобів, проте відповідач не приймає участі у реальному вихованні дітей.

Вважає, що відповідач використовував дітей для отримання пільг, а надсилання коштів та посилок не є достатнім для висновку про належне піклування батьком за своїми дітьми.

Крім викладеного апелянт стверджує, що суд порушив правила допиту дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки видаливши перед допитом із зали судового засідання позивачку, не повідомив про отримані показання і не надав можливості поставити їм питання.

Також вказує, що висновок Гощанської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ґрунтувався на документах, які були станом на 2016-2017 роки.

Зазначає, що відповідач відмовлявся від медичного обстеження ОСОБА_9 в м. Рівному, а потім в Іспанії.

На думку апелянта обов`язки передбачені ст. 150 СК України зовсім не виконувалися відповідачем, а матеріальне забезпечення є обов`язком відповідача і не стосується участі у вихованні.

Посилаючись на висновки ВС у справі №203/3505/19 вказує, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Волошин Ілля Васильович, подав апеляційну скаргу, в якій також посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідач добровільно виконує свої батьківські обов`язки, регулярно забезпечує дітей матеріально: у період з 2021 по 2024 перераховува кошти на банківські карткові рахунки дітей (орієнтовно 4000 грн на місяць); здійснював додаткові платежі для поїздок за кордон (20000 грн на поїздку до Болгарії), навчання в університеті (40003 грн для ОСОБА_10 ), фінансував купівлю одягу, спортивного екіпірування та інших речей; надсилав посилки з речами, солодощами, іграшками.

Посилаючись на пояснення самої позивачки вказує, що відсутність звернень до відповідача щодо необхідності додаткової допомоги доводить, що його добровільна матеріальна підтримка була достатньою для задоволення потреб дітей.

Вказане підтверджується свідченнями дітей та діда.

Вважає, що мотиви позивачки є майновими, а не спрямованими на захист інтересів дітей, оскільки сама позивачка неодноразово акцентувала, що потребує позбавлення батьківських прав відповідача щоб оформити спадщину, яка належить дітям, аліменти розглядаються як додатковий спосіб тиску на відповідача.

Стверджує, що у справі відсутні докази ухилення відповідача від матеріального забезпечення дітей, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Звертає увагу на висновки ВС у справах №760/17498/22, де вказано, що закон не містить заборони на сплату аліментів безпосередньо на банківський рахунок дитини, оскільки аліменти є власністю дитини, яка має право розпоряджатися цими коштами.

Доводить, що під час розгляду справи судом першої інстанції та після, продовжує перераховувати грошові кошти на банківські рахунки дітей, загальна сума яких з квітня 2024 року по січень 2025 року становить 99068,34 гривень. Крім того найменшому сину в грудні 2024 року придбав пітбайк на суму 36000 гривень.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи викладені позивачем, погоджується з рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 19 лютого 2005 року одружились та є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані обставини стверджується даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського управління юстиції 19 лютого 2005 року (арк. спр. 12 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області 09 червня 2006 року (арк. спр. 13 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області 14 липня 2009 року (арк. спр. 14 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області 13 січня 2015 року (арк. спр. 15 т. 1), витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованих 10 січня 2017 року (арк. спр. 18, 19, 20 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла у віці 30 років в смт Гоща Гощанського району Рівненської області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , повторно виданого Гощанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 10 січня 2017 року (арк. спр. 11 т. 1).

Як убачається з даних погосподарської книги (арк. спр. 23 т. 1), витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 11-03-03/685 від 24 квітня 2024 року (арк. спр. 231 т. 1) та повідомлення завідувача гуртожитку № 7 РДГУ (арк. спр. 228 т. 1), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та його діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою були зареєстровані також і ОСОБА_11 , яка знята з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю, та ОСОБА_5 , який знятий з реєстрації 10 листопада 2022 року і проживає в гуртожитку № НОМЕР_1 РДГУ.

Відповідно до ухвали Гощанського районного суду Рівненської області від 03 березня 2017 року, яка набрала законної сили 09 березня 2017 року, судом було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_12 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав (арк. спр. 16-17 т. 1). Згідно мирової угоди: позивачі відмовляються від подальшого продовження розгляду справи в суді (п. 1);? ? місце постійного проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дати підписання та затвердження мирової угоди визначається за місцем їх постійної реєстрації: АДРЕСА_2 (п. 2);? ? в зв`язку з проживанням ОСОБА_3 в іншому місці, перебуванні на заробітках в іншій державі тощо опікуном над неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначається ОСОБА_1 , що проживає та зареєстрована за адресою:? ? смт Гоща, вул. Незалежності, 19а, Рівненської області (п. 3); забороняється ОСОБА_3 без нотаріально посвідченого письмового дозволу опікуна вивозити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території держави Україна та змінювати їх постійне місце проживання (п. 4); дозволити ОСОБА_3 безперешкодне спілкування та участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їх постійного проживання та реєстрації, брати дітей за місцем свого постійного проживання для відпочинку, якщо це не перешкоджає їх навчанню та здоров`ю, у вихідні та святкові дні, канікули та для лікування (з дотриманням вимог п. 4 мирової угоди) з супроводом або без такого. Час перебування та повернення дітей узгоджується сторонами.

17 березня 2017 року заступник голови Гощанської районної державної адміністрації звернувся до Гощанського районного суду Рівненської області з приводу роз`яснення щодо подальших дій органу опіки та піклування на виконання зазначеної вище ухвали, оскільки згідно такої позивачі відмовилися? ? від подальшого розгляду справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дітей, а тому орган опіки та піклування не вправі надати? ? дітям статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також призначити ОСОБА_1 опікуном (арк. спр. 22 т. 1).

Як убачається з листа селищного голови Гощанської селищної ради від 02 травня 2024 року за № 2/Р-150/24/05-21.1/24, ОСОБА_1 роз`яснено, що неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7 не є дітьми, позбавленими батьківського піклування відповідно до чинного законодавства України, тому надати останнім статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначити її опікуном є неможливим (арк. спр. 223-224 т. 1).

Відповідно до поданої заяви та пакету документів від 26 травня 2022 року? ? ОСОБА_3 і його діти - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули статусу багатодітної сім`ї, управлінням соціального захисту населення Рівненської державної адміністрації ОСОБА_3 було видано посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_7 від 30 травня 2022 року з терміном дії до 01 червня 2024 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видані посвідчення дитини з багатодітної сім`ї відповідно серії ДБ № 823745, серії НОМЕР_8 та ДБ № 823747 від 30 травня 2022 року з терміном дії до 01 червня 2024 року кожне, що стверджується даними листа управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації за вих. № 903/01-21/24 від 01 травня 2024 року (арк. спр. 227 т. 1).

Із наявних у матеріалах справи характеристик від 12 квітня 2024 року та довідки № 01-24/137 від 26 квітня 2024 року з Гощанського академічного ліцею Гощанської селищної ради (арк. спр. 191, 192, 232 т. 1), характеристики з психолого-природничого факультету РДГУ (арк. спр. 193 т. 1), повідомлень завідувача директора ТОВ «Олександрова клініка реабілітації», декана ППФ РДГУ, довідки № 132/60-29 від 15 квітня 2024 року ПФУ РДГУ (арк. спр. 229, 230, 233 т. 1), квитанцій до платіжних інструкцій (арк. спр. 236, 237 т. 1) судом установлено, що:

- ОСОБА_13 та ОСОБА_14 навчаються у Гощанському академічному ліцеї та характеризуються з позитивної сторони, впродовж останніх років зв`язок з вчителями постійно підтримувала бабуся ОСОБА_1 , вона ж відвідувала батьківські збори та брала активну участь у вирішенні питань з батьківськими колективами, надавала безповоротну фінансову допомогу. Батько ОСОБА_3 упродовж 2022-2023, 2023-2024 навчальних років контакту зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує;

- ОСОБА_15 навчається в Рівненському державному гуманітарному університеті на психолого-природничому факультеті на платній, денній формі навчання, здобуваючи перший (бакалаврський) рівень вищої освіти за освітньо-професійною програмою «Фізична терапія» спеціальності 227 «Терапія та реабілітація» галузі знань 22 Охорона здоров`я, термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року, де характеризується позитивно, проходив практику в ТОВ «Олександрова клініка реабілітації», де також зарекомендував себе з позитивної сторони, та на даний час? ? проживає в гуртожитку № НОМЕР_1 , при цьому батько ОСОБА_3 з питаннями щодо навчання сина до адміністрації вузу та проходження ним практики до керівництва закладу - не звертався, умовами його проживання в гуртожитку та поведінкою - не цікавився. ОСОБА_1 19 вересня 2023 року, 02 лютого 2024 року та 06 березня 2024 року вносились кошти за навчання ОСОБА_5 в РДГУ.

З даних ультразвукового дослідження від 20 вересня 2021 року за № 1 та від 30 квітня 2024 року за № 1 (арк. спр. 21, 225 т. 1), повідомлення директора КНП «Гощанський ПМСД» Гощанської селищної ради за № 114 від 24 квітня 2024 року (арк. спр. 234 т. 1), медичного запису лікаря від 31 травня 2022 року? ? (арк. спр. 235 т. 1) судом установлено, що

- ОСОБА_5 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: Зниження гостроти зору. Дитина потребує підвищеного контролю та нагляду;

- ОСОБА_6 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: Мультикістоз лівої нирки. Дитина потребує підвищеного контролю та нагляду. Також останньому 31 травня 2022 року встановлено діагноз: Аномалія еритроцитів;

- ОСОБА_7 на «Д» обліку не перебуває.

За повідомленням ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 19 квітня 2024 року № 2177/203/02-24, інформації КЗ «ТЦСП» від 10 квітня 2024 року № 01-11/205 ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягувався та його сім`я не перебуває на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах та під соціальним супроводом (арк. спр. 194, 196 т. 1).

Згідно даних довідки-характеристики Гощанської селищної ради на ОСОБА_16 , компрометуючі матеріали щодо останнього у виконкомі Гощанської селищної ради відсутні (арк. спр. 195, зворотня сторона, т. 1).

З даних акту обстеження умов проживання від 15 квітня 2024 року слідує, що за місцем проживання дітей та позивача у будинку АДРЕСА_2 , - задовільні санітарно-гігієнічні умови, будинок облаштований меблями сучасного зразка, є побутова та оргтехніка, сім`я забезпечена продуктами харчування, старші хлопці мають окремі кімнати, а менший займає вітальню, для дітей облаштовані місця для сну, відпочинку та навчання, одяг та взуття відповідають віку та сезону, є іграшки, сучасні гаджети, засоби особистої гігієни, канцтовари, стосунки у сім`ї - дружні, взаємоввічливі (арк. спр. 197 т. 1).

Також судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 працює та проживає у Королівстві Іспанія, де у нього ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ще один син - ОСОБА_17 .

Згідно даних свідоцтва № А7095202/19, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мостолеса 16 серпня 2023 року, ОСОБА_18 (домашня адреса: АДРЕСА_3 ) є батьком ОСОБА_19 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження: Мостолес, лікарня «Рей Хуан Карлос», провінція Мадрид, країна Іспанія (арк. спр. 173-178 т. 1).

За даними Державної прикордонної служби України від 12 червня 2024 року за № 19-40760/18/24-Вих, ОСОБА_3 в період з 08 листопада 2017 року по травень 2024 року перетинав кордон: 03 січня 2021 року (в`їзд) 15 січня 2021 року (виїзд); 16 серпня 2021 року (в`їзд) 10 вересня 2021 року (виїзд); 15 березня 2022 року (в`їзд) 12 травня 2022 року (виїзд); 23 травня 2022 року (в`їзд) 13 липня 2022 року (виїзд); 29 серпня 2022 року (в`їзд) 01 вересня 2022 року (виїзд) (арк. спр. 2 т. 2).

Як убачається з даних протоколу проведення бесіди з малолітнім ОСОБА_7 від 15 квітня 2024 року, письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року та ОСОБА_5 від цього ж числа (арк. спр. 198, 199, 200 т. 1), кожен з хлопців окремо вказав на те, що батько ОСОБА_20 регулярно спілкується з ними по телефону (кілька разів на тиждень), присилає посилки з їжею та іноді з одягом, синам ОСОБА_21 та ОСОБА_22 переказує грошові кошти на банківські картки. Малолітній син відповідача ОСОБА_23 про позбавлення батьківських прав батька дізнався під час розмови з в.о. начальника служби у справах дітей Гощанської селищної ради Власюк І.В. 15 квітня 2024 року, останній розповів, що хоче жити з бабусею і дідусем, щодо життя з татом визначитись не може. Про те, що не може визначитись з приводу позбавлення батьківських прав батька у письмових поясненнях вказав також і син відповідача ОСОБА_22 , а син останнього ОСОБА_24 у своїх письмових поясненнях зазначив, що не бажає спільно проживати з батьком, при цьому спілкування, яке має з батьком для нього достатнє, більшого останній не потребує.

Про аналогічні обставини ствердили ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і в ході судового розгляду справи. Окремо ОСОБА_25 ОСОБА_23 зазначив, що спілкується з татом по телефону та чекає на його дзвінки, йому приємно з ним спілкуватися і таке спілкування з татом для нього є важливим, в ході розмов ОСОБА_23 розповідає татові про себе, останній його підтримує, цікавиться його здоров`ям та навчанням, окрім того, тато висилає йому посилки з продуктами харчування та одягом, на день народження дарує подарунки, а коли тато був в Україні, то вони разом читали, гуляли, їздили до бабусі ОСОБА_26 , у майбутньому хотів би ходити з ним на риболовлю. ОСОБА_23 відчуває, що тато про нього дбає та він хоче, щоб останній залишався частиною його життя, також він не проти поїхати до тата в Іспанію, однак проживати хоче залишитися з бабусею. На думку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 участь батька в їх житті є недостатньою.

Про те, що ОСОБА_3 постійно спілкується із синами вказує також зміст листування останнього із ними шляхом текстових повідомлень (арк. спр. 88-91, 123-130, 148-155 т. 1).

Із представлених відповідачем фотознімків та відеозаписів убачається спільне проведення ОСОБА_3 разом з дітьми відпочинку та дозвілля в Україні, а також із синами ОСОБА_22 та ОСОБА_21 за її межами (арк. спр. 80-86, 114-121, 142-146, 157-165, 179 т. 1).

Окрім того, обставини перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем проживання їх батька відповідача ОСОБА_3 у Королівстві Іспанія у 2022 році, а також обставини надіслання відповідачем дітям продуктів харчування, одягу не оспорюються стороною позивача та стверджуються даними заяви ОСОБА_1 про згоду на тимчасову поїздку за кордон, яка нотаріально посвідчена 11 липня 2022 року (арк. спр. 112 т. 1), квитків пасажира, які купувалися на ім`я ОСОБА_10 за маршрутом «Київ-Мадрид», час відправки 12 травня 2022 року та за маршрутом «Мадрид-Львів», час відправки 21 травня 2022 року (арк. спр. 77-78 т. 1), а також на ім`я ОСОБА_9 за маршрутом «Київ-Мадрид», час відправки 13 липня 2022 року, та за маршрутом «Мадрид-Київ», час відправки 27 серпня 2022 року (арк. спр. 111 т. 1), митними деклараціями (арк. спр. 166 172 т. 1).

Із даних копії банківської картки на ім`я ОСОБА_3 та інформації про трансакції (арк. спр. 61-76, 93-110, 132-140) судом установлено, що ОСОБА_3 періодично перераховував грошові кошти зі свого рахунку на карткові рахунки:

- сина ОСОБА_5 , рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (27 жовтня 2022 року 3612,11 грн, 19 грудня 2022 року 4001,35 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 04 лютого 2023 року 2056,29 грн, 18 березня 2023 року - 501,84 грн, 13 червня 2023 року 14 421,19 грн, 16 серпня 2023 року 40 003,47 грн, 01 жовтня 2023 року 2502,61 грн, 24 жовтня 2023 року 1001,05 грн, 01 листопада 2023 року 2600,03 грн, 02 грудня 2023 року 2515,61 грн, 29 грудня 2023 року 2501,71 грн, 01 березня 2024 року 2503,33 грн, 03 квітня 2024 року 4057,79 грн, 12 квітня 2024 року 2016,52 грн);

- сина ОСОБА_6 , рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (07 липня 2021 року 1 543,08 грн, 17 жовтня 2021 року 4 506,13 грн, 28 листопада 2021 року 371,43 грн, 07 січня 2022 року 572,31 грн, 14 січня 2022 року 509,96 грн, 24 січня 2022 року 1560,05 грн, 19 грудня 2022 року 4000,87 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 25 травня 2023 року 2018,58 грн, 13 червня 2023 року 20 003,59 грн, 04 липня 2023 року 4000,61 грн, 01 жовтня 2023 року 2 502,61 грн, 25 листопада 2023 року 202,06 грн, 02 грудня 2023 року 2 515,61 грн, 29 грудня 2023 року 2501,71 грн, 01 березня 2024 року 2501,71 грн,? ? 03 квітня 2024 року 4120,54 грн);

- позивача ОСОБА_1 , рахунок відкритий в АТ «ОщадБанк», (01 червня 2020 року 3012,03 грн, 03 травня 2021 року 10 013,23 грн, 02 червня 2021 року 1502,39 грн, 17 жовтня 2021 року 4506,13 грн, 07 січня 2022 року 572,46 грн, 23 січня 2022 року 1538,64 грн, 20 лютого 2022 року 366,80 грн, 23 лютого 2022 року 100,42 грн, 19 грудня 2022 року 4000,87 грн).

З повідомлення фахівця АТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2024 року (арк. спр. 226 т. 1) убачається відсутність надходжень грошових переказів за період з 2022 по 2024 роки від ОСОБА_3 на картку ОСОБА_1 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк».

Під час розгляду справи місцевим судом допитані свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_20 , які є батьками відповідача, з позитивної сторони охарактеризували сина, як батька дітей, зазначили, що останній дуже добре відноситься до них та діти люблять, коли він приїжджає, щасливі цьому і раді його бачити, їм відомо про те, що син надає матеріальну підтримку дітям, зокрема висилає посилки з продуктами харчування та одягом на їх ім`я в с. Тучин і в с-ще Гоща, а також гроші дітям на картки, часто їм телефонує, не має з дітьми конфліктів та ніколи не застосовував до них насилля, не мав проблем із зловживанням алкоголем, наркотиками та проблем із законом, має можливість та бажає забрати дітей проживати до себе в Іспанію, однак зі слів останнього їм відомо, що ОСОБА_1 не віддає дітей. Дії ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_12 свідки характеризували позитивно та зазначили, що випадки створення перешкод зі сторони останніх у спілкуванні батька з дітьми їм не відомі. Окремо свідок ОСОБА_27 ствердила про те, що її син ОСОБА_3 є хорошим батьком для своїх дітей, піклувався та піклується про них, зокрема до виїзду в Іспанію ходив на батьківські збори, записав сина ОСОБА_28 на тхеквондо, куди водив його та їздив з ним на змагання, в 2016 році возив дітей на відпочинок в м. Одеса. Свідок зазначила, що син кожного року приїздив на Україну, де постійно проводив час з дітьми, які його люблять, чекають на нього та хочуть з ним спілкуватися, їздив з ними в м. Рівне на відпочинок. Востаннє син приїжджав на Україну в березні 2022 року та хотів забрати дітей, проте дід з бабою - ОСОБА_1 та ОСОБА_12 відмовили у виїзді, мотивувавши тим, що старшому - ОСОБА_28 необхідно завершити навчання.

Допитана свідок ОСОБА_29 вказала на те, що проживає по сусідству із позивачем ОСОБА_1 , окрім того, внук останньої ОСОБА_23 та її син ходять в один клас, ОСОБА_3 - знає, як батька внуків позивача та неприязних стосунків з ним немає. ОСОБА_29 вказала про те, що батьки класу, куди ходить її син ОСОБА_30 та внук позивача ОСОБА_23 , спілкуються з приводу навчання у групі, яка створена у месенджері «Вайбер», куди, в тому числі, скидають підтвердження проплати за навчання у ліцеї та на інші потреби класу, однак такої участі відповідача вона підтвердити не може, не бачить вона ОСОБА_3 і на батьківських зборах. Їй відомо, що активну участь у вихованні дітей приймають ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , останні піклуються про них, випадки обмеження зі сторони ОСОБА_1 спілкування ОСОБА_3 з дітьми їй невідомі, як і не відомі випадки застосування фізичного насилля зі сторони останнього по відношенню до дітей.

Допитаний свідок ОСОБА_12 повідомив, що є чоловіком позивача ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_3 - є батьком його внуків, якого свідок винуватить у смерті своєї доньки, водночас стосунки з ним характеризує, як нейтральні. Свідок зазначив, що його дружина тричі зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Так, в 2017 році причиною звернення стало те, що відповідач під приводом оздоровлення дітей вивіз таких до Іспанії для вирішення своїх особистих питань, а саме: питання виїзду з території України, а також отримання від держави Іспанія матеріальної допомоги та соціального житла. ОСОБА_3 дітей повернув приблизно через два місяці. По приїзду ОСОБА_3 повідомив, що віддає дітей та просить, що вони не мали до нього ніякого діла. Оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_1 отримали те, що хотіли, а саме: їм повернули дітей, ОСОБА_12 пообіцяв ОСОБА_3 , що ніяких питань відносно нього не буде та вони звернуться із заявами про закриття, порушених відносно нього кримінальних проваджень. Вони свою обіцянку виконали, після чого між ними була укладена мирова угода, за умовами якої діти залишились з ними та опікуном була призначена дружина свідка позивач ОСОБА_1 , а відповідач зобов`язався піклуватиметься про дітей. Однак, пройшов певний час, ніякого піклування про дітей зі сторони ОСОБА_3 не було та участі у їх вихованні він не брав. Повторно звернення з позовом мало місце перед початком війни в Україні, а коли війна почалася, то ОСОБА_3 приїхав в Україну та повідомив, що хоче захищати Батьківщину і просив відізвати заяву, оскільки це не на часі. Таке рішення визвало у свідка повагу та, за згодою дітей, на прохання ОСОБА_3 , він з дружиною дозволили йому жити у них в будинку та відізвали заяву. Однак, в цей час відповідач займався своїми справами, в тому числі виготовив собі документи багатодітного батька, а на дітей документи про те, що вони є дітьми-сиротами, при цьому ніякої участі у вихованні дітей не брав, а через деякий час сказав, що повертається назад до Іспанії на роботу та наміру жити в Україні не має. Виготовлення ОСОБА_3 документів на дітей в Україні, а в подальшому в Іспанії, для чого останні таким були туди вивезені в 2022 році, свідок пов`язує з реалізацією ним лише своїх інтересів, зокрема отримання соціальної допомоги для неповнолітніх дітей від країн ЄС, якою він користувався. При цьому, свідок зауважив, що ніякої участі у вихованні дітей ОСОБА_3 не приймає, не піклується про їх життя та здоров`я, не забезпечує здобуття ними освіти, ніяких дій в реаліях війни щодо забезпечення безпеки дітей останній не здійснив, а виїхав з території України та не запропонував забрати їх в Іспанію.

Окремо свідок зауважив на тому, що умови зазначеної вище мирової угоди відповідачем не виконуються, останній є учасником шкільної групи у месенджері «Вайбер», де розміщуються оголошення про необхідні фінансові внески, однак такий жодного разу не здійснив відповідних проплат, хоча як батько повинен сприяти отриманню дітьми середньої освіти, не прививав дітям любові до України.

Відповідаючи на запитання представника відповідача свідок повідомив, що за результатами розгляду даної справи особисто він ніякої вигоди не отримає, за будь-якими соціальними виплатами та доплатами вони з дружино не зверталися, так як вважають, що в змозі забезпечити їх самостійно, його дружина отримує лише пенсію по втраті годувальника, яку вони відкладають дітям. Свідок вказав, що перерахування відповідачем коштів на рахунки дітей це його добровільна воля та не пов`язана з виконанням ним батьківських функцій, вони ж з дружиною цих коштів не брали та діти користувалися ними самостійно. Свідку відомо, що відповідач спілкується з дітьми, однак зауважив, що таке спілкування є наказним та діти по життю його боялися, окрім того, діти не завжди хочуть з ним спілкуватися. Також свідок, відповідаючи на запитання представника повідомив, що на даний час є заповіт його матері на трьох його внуків, який має виконуватись, однак виконання заповіту на даний час неможливе через обтяження, яке було накладено на спадкове майно? ? у зв`язку з договором довічного утримання матері свідка його покійною дочкою, який на даний час втратив чинність, оскільки ОСОБА_3 , який мав його виконувати виїхав за кордон, окрім того зауважив на тому, що у заповіті є застереження щодо відповідача.

З показань згаданих свідків вбачається, які непрості стосунки виникли між сторонами.

Як установлено з витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Гощанської селищної ради від 22 квітня 2024 року, комісією було вирішено позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати недоцільним та попереджено ОСОБА_3 про належне виконання батьківських обов`язків відносно дітей (арк. спр. 112 т. 2).

24 квітня 2024 року органом опіки та піклування Гощанської селищної ради прийнято висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. спр. 187-190 т. 1).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що:

«тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

У постанові від 04 квітня 2024 року Верховний Суд здійснив наступні висновки:

«…очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. … Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки. Особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказував, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своєю донькою».

«хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту донькою тривав достатньо довго, особливо для дитини її віку, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між донькою і її біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу;

діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів;»

Суд першої інстанції враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що батько ніколи не втрачав інтересу до своїх дітей, в тому числі до участі у їх вихованні, підтримує зв`язок з дітьми в силу ситуації, яка склалася у родині, за допомогою телефонного та відеозв`язку, шляхом текстових повідомлень у месенджерах, надсилає їм посилки з продуктами харчування, одягом та взуттям, іграшки, а також подарунки на день народження, двом старшим синам перераховує грошові кошти на їх карткові рахунки, що підтверджено матеріалами справи, а також з огляду на те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд прийшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується.

З ухвали Гощанського районного суду Рівненської області від 03 березня 2017 року, якою було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , вбачається, що сторони узгодили місце проживання дітей, визначили, що опікуном дітей буде ОСОБА_1 , що було обумовлено виїздом відповідача за кордон на заробітки.

Важливим є і те, що первинно відповідач вивозив дітей до Іспанії, проте доказів, які б вказували, що такі дії були вчинені суто з корисливих мотивів позивачем не надано.

Також слід враховувати, що після повернення діти були передані батькам дружини, а у відповідача також є батьки, які могли доглянути за дітьми.

Відтак не можна вказувати, що відповідач не вжив заходів на забезпечення догляду, що є суттєвим у характеристиці його ставлення до виховання дітей.

Вказане відрізняє дану справу від справи №520/8264/19, яка переглядалась Верховним Судом та на яку посилається позивач.

З сукупності наданих доказів та встановлених обставин, можливо дійти висновку, що між дітьми та відповідачем існує не лише правовий зв`язок а й міжособистісні відносини характерні батькам та дітям.

Крім того, відповідач повертався в Україну, діти приїздили до батька в Іспанію, проводили спільно час, він підтримує їх матеріально, спілкується з дітьми за допомогою технічних засобів, тобто проявляє інтерес до збереження зв`язку.

Не відповідають дійсності доводи апеляційної про неврахування судом доказів, що підтверджують ухилення відповідача від батьківських обов`язків, оскільки перелічені апелянтом документи відображені у рішенні суду та їм надана відповідна оцінка.

Саме по собі проживання відповідача за кордоном не може бути безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням того, що він підтримує зв`язок з дітьми та вчиняє активні дії щодо участі в їхньому житті і діти це усвідомлюють та виявляють прихильність.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 726/433/23).

Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, не відповідає меті возз`єднання дитини та одного з батьків, з огляду на відсутність достатніх підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав та відповідності такого рішення найкращим інтересам дитини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Разом з вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 позивач заявила вимоги про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та повнолітнього, який продовжує навчання.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що діти будучи неповнолітніми проживають з позивачкою, вона разом з чоловіком здійснюють за ними догляд, а відповідач як батько має обов`язок утримувати своїх дітей, тому суд дійшов законного висновку про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Крім того, як встановлено судом, син відповідача ОСОБА_5 на час постановлення рішення досяг 18-річного віку та навчається на психолого-природничому факультеті РДГУ, на платній, денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим останній є таким, що потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з оплатою гуртожитку, проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості, яку відповідач спроможний надавати, а тому слід погодитись з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_5 , починаючи з 01 червня 2024 року і до закінчення сином навчання 30 червня 2027 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не ухиляється від утримання дітей та бере активну участь у їхньому матеріальному забезпеченні колегія суддів вважає такими, що не спростовують право дітей на стягнення аліментів.

Аліменти є способом забезпечення системності, стабільності та прогнозованості виконання батьком обов`язку з утримання дітей, гарантує визначеність в їх розмірі та не позбавляє можливості платника здійснювати додаткові витрати.

За відсутності домовленості між сторонами про розмір та порядок сплати аліментів, права дітей можуть бути захищені судовим рішенням про стягнення аліментів.

Виходячи з доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Волошин Ілля Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.