Провадження № 2/202/1283/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/13217/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

Третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору

Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі

Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса)

про визнання права власності та звільнення майна з під арешту, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

06.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, садове товариство «Луч», площею 0,0586 га. Кадастровий номер :04:263:1130. Підставою виникнення права власності є договір дарування від 26.10.2010 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. за реєстровим номером 820.

Попереднім власником земельної ділянки був ОСОБА_2 , яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ №555945.

В грудні 2022 року він прийняв рішення продати свою земельну ділянку, але з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку дізнався, що право власності зареєстроване за попереднім власником ОСОБА_2 і на ділянку накладено арешт, як на майно боржника ОСОБА_2 , постановою державного виконавця від 13.09.2019 у виконавчому провадженні №58630574.

Враховуючи викладене, а також те, що його право власності підтверджується записом нотаріуса у державному акті на право власності не земельну ділянку, і він не є боржником у виконавчому провадженні, просив суд, посилаючись на ст.ст. 391, 392 ЦК України, визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, садове товариство «Луч», площею 0,0586 га, кадастровий номер :04:263:1130; скасувати арешт земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, садове товариство «Луч», площею 0,0586 га. Кадастровий номер :04:263:1130, накладений постановою державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Дніпрі від 19.03.2019 у виконавчому провадженні №58630574.

14.11.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачам встановлений строк для подання відзивів на позов.

Відповідачі своїм процесуальним правом не скористались, відзивів на позов не подали.

03.02.2025 підготовче провадження по справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

03.02.2025 та 05.03.2025 судом витребувані у приватного нотаріуса та з Державного нотаріального архіву документи, які стали підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

19.03.2025 на адресу суду надійшли витребувані документи.

Повідомлений про час та місце судового розгляду позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» про час та місце судового розгляду повідомлений судовою повісткою, яка доставлена до кабінету у системі «Електронний суд». Будь-яких заяв суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду повідомлений судовими повістками, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». До суду не з`явився, будь-яких заяв не надав.

Третя особа повідомлена про час та місце судового розгляду судовими повістками у електронному кабінеті «Електронний суд» у судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв не надали.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином (отримання судових повісток в підсистемі «Електронний суд», повернення судових повісток через відсутність адресата), причини неявки суду невідомі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2010 року ОСОБА_2 безоплатно передав у приватну власність (подарував), а ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, садове товариство «Луч», площею 0,0586 га, кадастровий номер :04:263:1130, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 26.10.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.А. за реєстровим номером 820.

Подарована земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ №555945 від 16.07.2007, на якому, після укладення договору дарування, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.А. зроблено напис про те, що земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_1 .

Приписами чинної ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, судом встановлено, що 26.10.2010 ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, садове товариство «Луч», площею 0,0586 га, кадастровий номер :04:263:1130.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Таким чином, суд, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, встановлює час та підстави виникнення права власності, з`ясовує чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суд, відповідно до статей 181, 182 ЦК України встановлює і вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно).

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України.

В період з 09.06.1998 по 06.08.2012 державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснювалась у відповідності до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.06.1998 за №399/2839.

Відповідно до п.1.4-1.6 вказаної Інструкції державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т. п.). Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Як встановлено судом у даній справі, ОСОБА_1 набувши право власності на земельну ділянку, не зареєстрував своє право власності у порядку передбаченому на момент виникнення права (26.10.2010). При цьому суд зазначає, що власник майна може здійснити державну реєстрацію свого права у будь-який момент після набуття такого права. Законодавством не встановлений строк у продовж якого необхідно вчинити дії щодо реєстрації права власності.

03.08.2004 набув чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Судом встановлено, що 05.12.2023 ОСОБА_1 звернувся з заявою про реєстрацію свого права власності на земельну ділянку до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, але рішенням №70635034 від 11.12.2023 йому було відмовлено у державній реєстрації через те, що на земельну ділянку накладений арешт, як на майно ОСОБА_2 .

Так, постановою державного виконавця Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Михайленко Ю.В. при примусовому виконання виконавчого листа №202/1345/18 (виконавче провадження 58630574) накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 . Стягувач ПАТ КБ «Приватбанк».

Арешт зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 27.03.2019, номер запису про обтяження 30889322 (спеціальний розділ), що підтверджується інформаційною довідкою від 25.09.2024.

Отже, судом встановлено, що накладення арешту на належну позивачу земельну ділянку відбулося через 14 років після набуття ним права власності через те, що відповідно до даних Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку :04:263:1130 зареєстроване на підставі державного акту від 16.07.2007 за ОСОБА_2

23.08.2019 виконавчий документ у виконавчому провадженні 58630574 повернуто стягувачу, що підтверджується копією відповідної постанови.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, суд приходить до висновку, що накладення арешту на земельну ділянку у 2019 році, яка належить позивачу з 2010 року, який було накладено на підставі постановою державного виконавця Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Михайленко Ю.В. при примусовому виконання виконавчого листа №202/1345/18 (виконавче провадження 58630574) де боржником є інша особа, є безпідставним, а тому таке обтяження порушує права позивача.

В даній справі позивач звернувся із позовом до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, а відтак, враховуючи встановлені судом обставини набуття позивачем права власності та обставини накладення арешту на майно, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0586 га. Кадастровий номер :04:263:1130.

Скасувати обтяження, яке внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: вид обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 30889322 (спеціальний розділ), зареєстровано: 27.03.2019, реєстратором: Михайленко Юлія Василівна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, серія та номер 58630574, виданий 19.03.2019, видавник державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; власник ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 08.04.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО