ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 953/1786/23

провадження № 22-ц/818/1417/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Ольховського Є.Б., -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 59270,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 59270,00 грн. та судові витрати у розмірі 18854,60 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 27 червня 2023 року скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 59270, 00 грн та розподілити судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення помилково не прийнято до уваги, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, також не було укладено договір з ТОВ «Промодекс», директором якого є відповідач або з ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем. Розбіжність у розмірі 50 грн. ставить під сумнів зв`язок між переказом коштів і виконанням умов Договору № 0310-22, на який посилається відповідач. Твердження відповідача про погодження переплати у 50 гривень, за рахунок якої буде зменшена залишкова оплата за договором не підтверджені жодними належними доказами. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази зв`язку між платіжною операцією позивача та умовами договору № 0310-22, відповідачем не було надано доказів на підтвердження договірних відносин між сторонами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не спростував суду факт здійснення ОСОБА_1 спірних платежів в інтересах ОСОБА_4 та тих обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву щодо договірних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Позивачем не доведено належними та допустимими доказами безпідставність заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 04.10.2022 року ним було помилково перераховано ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 59270,00 грн. Вимогу про повернення помилково направлених коштів, ОСОБА_2 не отримав.

Матеріали справи свідчать про те, що з платіжної інструкції № P24AP24A339793103D6133 від 04 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 29660,00 грн. Призначення платежу «Переказ власних коштів. Від ОСОБА_4 , за розробку веб-сайту по дог. №» (а.с. 6).

З платіжної інструкції № P24AP24A339778461D9153 від 04 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 29610,00 гр. Призначення платежу «Переказ власних коштів. Від ОСОБА_4 , за розробку веб-сайту» (а.с. 7).

З вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів від 21 січня 2023 року № 21/01-23/1 вбачається, що ОСОБА_1 вимагає у ОСОБА_2 в семиденний строк повернути безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 59270,00 грн.

З договору про оплатне надання послуг з розробки веб-сайту № 0310-22 від 03 жовтня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМОДЕКС», в особі директора Долгарьова Олександра Олександровича (Виконавець) та ОСОБА_4 (Замовник) вбачається, що Виконавець зобов`язується власними силами та за власні кошти, за завданням замовника надати послуги (виконати роботи) з розробки (створення) сайту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти надані виконавцем послуги та оплатити їх вартість в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

З рахунку на оплату № 1 від 03 жовтня 2022 року до договору № 0310-22 вбачається, загальна сума, що підлягає сплаті, за складання технічного завдання 70% оплата, становить 59220,00 грн.

З Додатку № 1 до Договору № 0310-22 про оплатне надання послуг з розробки веб-сайту від 03 жовтня 2022 року вбачається, що сторони договору погодили, що виконавець надаватиме замовнику послугу зі складання технічного завдання вартістю 84600,00 грн.

Представником ОСОБА_4 ОСОБА_3 було направлено на адресу ТОВ «ПРОМОДЕКС» повідомлення про розірвання договору та повернення грошових коштів від 24 листопада 2022 року № 54.2022 зі змісту якого вбачається, що ним було повідомлено ТОВ «ПРОМОДЕКС» про розірвання в односторонньому порядку з ініціативи Замовника договору № 0310-22 від 03.10.2022 року на підставі пункту 12.3. Договору та вимагає в семиденний строк повернути ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 59220,00 грн.

Пунктом 12.3 вказаного Договору передбачено, що цей договір може бути розірваний Замовником в односторонньому порядку з відповідним повідомленням виконавця за 5 робочих днів до дати такого розірвання. У випадку такого розірвання, гроші, що були внесені в якості передоплати Етапу чи Етапів надання послуг, Замовнику не повертаються. Виконавець передає Замовнику результат своєї роботи, що виконана на момент такого розірвання, якщо така передача можлива.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що грошові кошти ним були перераховані відповідачу саме без правових підстав, а не в межах договірних відносин. При цьому така правова підстава станом на час звернення до суду відпала.

Доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах справи доказів зв`язку між платіжною операцією позивача та умовами договору № 0310-22, колегією суддів не приймаються до уваги.

Перераховуючи грошові кошти, у призначенні платежів ОСОБА_1 зазначав, що їх призначенням є «Переказ власних коштів. Від ОСОБА_4 , за розробку веб-сайту по дог. №», «Переказ власних коштів. Від ОСОБА_4 за розробку веб-сайту».

Таким чином наявні у справі докази свідчать, що кошти були перераховані позивачем від сторони договору ОСОБА_4 за розробку веб-сайту. Тому підстав вважати, що ці кошти належать позивачеві та були перераховані помилково, не вбачається.

Проте сторона договору не позбавлена права вимогати повернення сплачених за договором сум після його розірвання.

Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова