ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 405/2188/23

провадження № 22-ц/4809/664/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Держава Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та з урахуванням уточнень просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 21.04.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

30.09.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно позивача, як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, яку було об`єднано з кримінальною справою № 80-1098.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін.

Таким чином позивач повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.

В даному кримінальному проваджені прокуратурою Кіровоградської області, правонаступником якої є Кіровоградська обласна прокуратура, було заподіяно позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного взяття та тримання під вартою, утримання протягом тривалого часу в місцях попереднього ув`язнення (умовах ізоляції) в період з 21 квітня 2009 року по 29 грудня 2011 року.

ОСОБА_1 зазначав, що весь цей час не бачив сім`ю, не спілкувався з матір`ю, яка через переживання захворіла серцем та потрапила до кардіоцентру, він переживав за матір, дуже боявся, щоб вона не померла, оскільки навіть не зміг би потрапити на її похорони, та дотепер відчуває свою вину за те, що мама перенесла інфаркт і він не міг нічим допомогти, поговорити з нею та заспокоїти її.

З дружиною, дочкою та сином також не міг бачитися, не міг приймати участь в вихованні дітей.

За час перебування в слідчому ізоляторі в ОСОБА_1 значно погіршився стан здоров`я та в період тримання під вартою в нього з`явились та були діагностовані гіпертонічна хвороба, виразка шлунку в відкритій формі, хребтові грижі та інші захворювання.

Вказані обставини негативно вплинули на почуття, душевний стан та стан здоров`я позивача, а також завдали душевних та моральних страждань, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 000 грн.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Рішення суду мотивовано тим, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод протягом досить тривалого часу, для позивача були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликало значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих та колег по службі, поваги та доброзичливого ставлення, втрати сімейних зв`язків, нормального спілкування з дітьми.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважав, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, підлягає задоволенню у розмірі 8 000 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Кіровоградська обласна прокуратура просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої ухвалене з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого стягнення коштів з Державного бюджету України.

Суд першої інстанції помилково взяв до уваги долучений позивачем висновок експерта, оскільки при проведенні експертизи судовим експертом використано Методику становлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_1 , яка рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз.

Крім того, зазначений висновок експерта в частині розміру моральної шкоди в сумі 8 294 400 грн за вказаною методикою є ймовірнісним, а не категоричним, так як визначає орієнторний розмір грошового відшкодування, у зв`язку з чим не може мати правового значення для встановлення судом розміру моральної шкоди саме в такій сумі.

З урахуванням викладеного, розмір моральної шкоди в сумі 8 000 000 грн, є значно більшим за мінімальний встановлений законодавством розмір та є необґрунтованим і не підтвердженим належними і допустимими доказами.

Відповідач вважає, що з урахуванням тих доказів, які містяться в матеріалах справи, достатнім та справедливим було б рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць його перебування під слідством та судом.

Суд першої інстанції не обґрунтував і не навів відповідних розрахунків, доказів та мотивів, з яких виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції безпідставно поклав відповідальність у даній справі на Державну казначейську службу України, яка згідно своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин, та стягнув з відповідача моральну шкоду, шляхом стягнення коштів з Єдиного казначейського рахунку казначейства.

Судом першої інстанції було проігноровано пояснення Державної казначейської служби України, щодо повноважень органів казначейства у справі, яка зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства, адже вони не уособлюють державу, як «власника» відповідних коштів, і виступають даних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який є необґрунтованим у розмінні приписів законодавства та висновків Верховного Суду щодо розумності та співмірності.

Короткий зміст відзиву на апеляційні скарги

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він просить залишити рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року без змін, а апеляційній скарги без задоволення.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Правденко Ю. В. підтримала доводи апеляційних скарг, ОСОБА_1 та його представник адвокат Бірюков А. О. заперечували проти доводів апеляційних скарг.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи по відмовлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційних скарг

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України

30.09.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, яку було об`єднано з кримінальною справою № 80-1098.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін.

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 залишена без змін, а касаційна скарга прокурора - без задоволення.

ОСОБА_1 повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.

Позивач перебував у статусі обвинуваченого та підсудного з моменту затримання 23.04.2009 по 23.06.2021, тобто 12 років 02 місяці 02 дні, утримувався під вартою та перебував в умовах ізоляції від суспільства з 21.04.2009 по 29.12.2011.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» відповідно до цього Закон у підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду (частина перша статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду»).

У пунктах 1, 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах п`ятій, шостій статті 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (див. постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) вказано, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що:

«у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що:

«положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.04.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України (том 1 а. с. 73-75).

30.09.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, яку було об`єднано з кримінальною справою № 80-1098 (том 1 а. с. 79-84).

Копією протоколу затримання підозрюваного від 21 квітня 2009 року підтверджується, що ОСОБА_1 було затримано як підозрюваного за скоєння злоничинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27. Ч. 3 ст. 368 КК України (том 1 а. с. 104).

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2009 року обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1 а. с. 105-107).

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2011 року замінено підсудному ОСОБА_1 запобіжний захід з утримання під вартою на заставу (а. с. 108).

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів (том 1 а. с. 18-39).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін (том 1 а. с. 40-64).

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 залишені без змін, а касаційна скарга прокурора - без задоволення (том 1 а. с. 65-72).

Відповідно до висновку експерта від 29.03.2024 № СЕ-19/112-23/10829-ПС за результатами судової психологічної експертизи, проведеної в рамках даної справи за клопотанням позивача, ситуація, яка досліджувалась експертом по даній справі, є психотравмувальною для ОСОБА_1 і йому спричинені страждання (моральна шкода), можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання складає 1 036,8 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинним на момент винесення рішення суду (том 2 а. с. 2-23).

Аналіз наданих сторонами доказів свідчить про те, що, ОСОБА_1 повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, йому було заподіяно моральної шкоди внаслідок незаконного взяття та тримання під вартою, утримання протягом тривалого часу в місцях попереднього ув`язнення (умовах ізоляції) в період з 21 квітня 2009 року по 29 грудня 2011 року.

Таким чином строк незаконного перебування ОСОБА_1 під вартою по обвинуваченню у скоєнні злочинів становить 32 місяця та 9 днів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який був чинний номент ухвалення оскаржуваного рішення, встановлено розмір мінімальної заробітної плати в розмірі 8 000 грн.

Таким чином, мінімальна сума компенсації моральної (немайнової) шкоди має бути не меншою ніж 258 400 грн (32*8 000+8 000/30*9).

Судом враховується, що незаконне обмеження громадянських прав і свобод під час тримання під вартою для позивача були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликали значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення.

Тривалий час за період перебування під вартою ОСОБА_1 був позбавлений можливості вільно жити, вільно реалізовувати себе як особистість та у професійному житті, пересуватись за власним вибором та планувати власний час, безпідставність чого особливо принижувала його людську гідність.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань, ступінь тяжкості пред`явленого йому обвинувачення перебування позивача протягом тривалого часу під вартою, і виходячи із засад розумності та справедливості, з врахуванням мінімальної заробітної плати суд вважає обгрунтованою та доведеною моральну шкоду, яка була заподіяна ОСОБА_1 в розмірі 1 500 000 грн.

Вказана сума є більш ніж достатньою для компенсації моральної шкоди, яку позивач зазнав під час пребування під вартою.

Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури про те, що висновок експерта від 29.03.2024 № СЕ-19/112-23/10829-ПС грунтується на підставі методики, застосування якої на території України припинено, разом з тим за правилами ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд зауважує, що у справі, що є предметом розгляду, моральна шкода в розмірі 1 500 000 грн визначена не тільки на основі експертного висновку, а з урахуванням всіх обставин, встановлених судом.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції помилково посилався на те, що ОСОБА_1 перебував у статусі обвинуваченого та підсудного з моменту затримання 23.04.2009 по 23.06.2021, тобто 12 років 02 місяці 02 дні, не врахувавши, що під час розгляду справи позивачем була подана уточнена позовна заява, в якій останній посилався на те, що йому було завдано моральної шкоди саме внаслідок незаконного перебування під вартою в період в період з 21 квітня 2009 року по 29 грудня 2011 року, а не в період перебування під слідством та судом.

За таких обставин суд вважає помилковими висновки в частині розміру відкшодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .

Крім того, суд вважає, що зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про вид рахунку, з якого буде здійснено списання, є помилковим, а доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, суд першої інстанції безпідставно неї поклав відповідальність у даній справі, є такими, що заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 711/7584/21 та від 07 лютого 2024 року у справі № 278/2621/21.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, друга, четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що апеляційні скарги Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України підлягають частковому задоволенню рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року зміні та стягненні з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 500 000 грн моральної шкоди.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 11 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, сплачений Кіровоградською обласною прокуратурою судовий збір в розмірі 7 269 грн 98 коп та сплачений Державною казначейською службою України судовий збір в розмірі 7 269 грн 98 коп підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2025 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн моральної шкоди.

Сплачений Кіровоградською обласною прокуратурою () судовий збір в розмірі 7 269 (сім тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 98 коп компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сплачений Державною казначейською службою України () судовий збір в розмірі 7 269 (сім тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 98 коп компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10.04.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник