КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/767/24 Головуючий у суді І інстанції Білоцька Л.В.
Провадження № 22-ц/824/7577/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2024 року, заінтересовані особи: комунальне підприємство «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року, повний текст якої виготовлено 16 січня 2025 року, у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 31 січня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася з апеляційною скаргою, в якій порушила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що ухвалу суду першої інстанції вона отримала 16 січня 2025 року.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції 15 січня 2025 року, її повний текст виготовлено 16 січня 2025 року, тоді як з апеляційною скаргою на це рішення заявник звернулася 31 січня 2025 року.

Таким чином, апеляційну скаргу подано в межах п`ятнадцятиденного строку, встановленого частиною першою статті 354 ЦПК України, тому підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, який не пропущено, відсутні.

Проте апеляційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а саме заявником не додано докази надсилання апеляційної скарги іншим учасникам справи та не сплачено судовий збір.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано в електронному вигляді через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», проте вимоги, що визначені у частині сьомій статті 43 ЦПК України та у пункті 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України заявником не виконано, а саме не додано докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів всім учасникам справи, а саме КП «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради.

Відтак, заявнику необхідно надіслати докази надсилання листом з описом вкладення цьому учаснику справи копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги судовий збір не сплачено, а до апеляційної скарги заявником додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що вона має незначний дохід за минулий 2024 рік, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 09 лютого 2025 року. Сума судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік. Крім того, із довідки ОК-5, виданої Пенсійним фондом України від 09 травня 2025 року вбачається, що вона не працює та не отримує зарплату. Інших доходів та заощаджень для сплати судового збору вона також немає.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов:

1) якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

2) або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особі може бути відстрочено сплату судового збору, є вичерпним.

Отже, положення статті 136 ЦПК, як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 136 ЦПК та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 09 лютого 2025 року та відомості з Пенсійного фонду України за формою ОК-5 про застраховану особу, в тому числі за 2024 рік.

Дослідивши надані докази, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані письмові докази не відображають реального майнового стану особи, яка подала апеляційну скаргу, а тому достатні підстави для задоволення клопотання відсутні.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від судового збору, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, у клопотанні про звільнення від сплати судового збору заявник повинна не лише навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент.

Наявні в матеріалах справи документи безумовно не свідчать про скрутне матеріальне становища заявника, її незадовільний фінансовий стан, соціальний статус і не дає апеляційному суду обґрунтованих підстав для звільнення від сплати судового збору у справі.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Наведене вище відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Однак, при зверненні до апеляційного суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору заявником не були надані належні та достатні докази на підтвердження її незадовільного матеріального становища, зокрема: довідки про склад сім`ї, про доходи чи про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів або депозитів, документи про відсутність придбання рухомого чи нерухомого майна тощо.

Ураховуючи, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою заявником не були надані належні та достатні докази на підтвердження її незадовільного матеріального становища, що можуть свідчити про реальний майновий стан заявника та існування об`єктивних перешкод виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Зважаючи на встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у відповідача пільг, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» щодо його сплати за оскарження ухвали суду першої інстанції, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин, наразі достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у вказаній справі немає, тому їй слід сплатити судовий збір.

Як передбачено підпунктом 9.2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року в справі № 915/955/15.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місяць у 2025 році відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» складає 3 028,00 грн.

Отже, за подання даної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 має сплатити 605,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783.

Призначення платежу: *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу від 15 січня 2025 року по справі № 370/767/24, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, тому апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись статтями 127, 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Макарівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліків десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.А. Голуб