Дата документу 10.04.2025 Справа № 317/1805/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1805/24
Провадження №22-ц/807/652/25
Головуючий в 1-й інстанції Сінєльнік Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 13 січня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200498304 щодо кредитування (далі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування (на умовах повернення, платності, строковості) кредитні кошти в розмірі 18527,92 грн., з встановленим строком користування з 07.04.2016 по 07.04.2019, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 21.03.2024 розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року становить 51903,63 грн., з яких: 18013,54 грн. - заборгованість за кредитом; 33890,09 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, наявна сума збитків з урахуванням 3% річних 4678,91 грн.; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 21617,88 грн. Разом заборгованість становить 78200,42 грн.

Позивач просив поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року в загальному розмірі 78200,42 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом та відсотками - 51903,63 грн; суми інфляційних втрат -21617,88 грн, суми 3% річних - 4678,91 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задоволено.

Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року в загальному розмірі 78200,42 грн., яка складається з: суми заборгованості - 51903,63 грн.; суми інфляційних втрати 21617,88; суми трьох процентів річних -4678,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову в позовному обсязі, безпідставно поновив строк позовної давності за період з 07.05.2016 по 07.03.2017, адже матеріали справи не містять доказів поважності пропуску вказаного строку. Окрім того, ОСОБА_1 вказав на те, що сторонами був погоджений графік платежів за кредитом, а відтак з урахуванням пропущеного строку позовної давності за період з 07.05.2016 по 07.03.2017, апелянт погоджується, що має сплатити позивачу суму боргу за тілом кредиту в сумі 12 355,36 грн., адже не заперечує факт отримання кредитних коштів в сумі 18 013,54 грн. Також ОСОБА_1 вказав, що заперечує наявність заборгованості по відсоткам, оскільки вважає, що позивачем не надано доказів, які свідчать про узгодження сторонами кредитного договору процентної ставки за користування кредитними коштами, проте не заперечує, що у зв`язку з тим, що ним були порушені зобов`язання зі сплати кредиту, він має сплатити позивачу інфляційні втрати в сумі 1063,09 грн. та 3% річних в сумі 345,27 грн., при цьому надав свій контр розрахунок.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» отримало копію апеляційної скарги та ухвалу про відкриття апеляційного провадження через систему «Електронний Суд» 18.02.2025, 19.02.2025 відповідно (а.с.69,70). Відсутність відзиву не заважає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200498304 щодо кредитування (Т.1 а.с. 37). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти (на умовах повернення, платності, строковості) в розмірі 18527,92 грн. на споживчі потреби, з встановленим строком користування 1095 днів, з 07.04.2016 по 07.04.2019. Обсяг щомісячного платежу становить 1173,00 грн.

Крім цього, 07.04.2016 року відповідачем було отримано графік платежів (Т.1 а.с. 41). Відповідача також проінформовано про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту(Т.1 а.с. 41 (зворотній бік ).

Згідно виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020 ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював певні платежі, із чого суд першої інстанції виснував про наявність правовідносин між кредитором та боржником.

20.07.2020 укладено договір відступлення прав вимоги №7_БМ між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», право вимоги до осіб, які були боржниками ПАТ «Банк Михайлівський», перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в тому числі щодо боржника ОСОБА_1 за договором №200498304 від 07.04.2016 року. Зазначене підтверджується копією договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року(Т.1 а.с. 34-35), витягом з реєстру боржників(а.с. 9).

Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, станом на 20.07.2020, складає 51903,63 грн., з яких : 18013,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 33 890,09 грн. заборгованість за доходами(процентами) ( Т.1 а.с. 9).

Встановивши, що з підстав запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин та поновивши вказаний строк, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором має сплатити позивачу заборгованість за кредитом - 51903,63 грн., з яких : 18013,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 33 890,09 грн. заборгованість за процентами, а також суму інфляційних втрат 21617,88 грн. та суму трьох процентів річних -4678,91 грн. в порядку статті 625 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК).

Встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою, заповнив і підписав власноруч Заяву №200498304, Анкету №2637569 до договору про надання банківських послуг від 07.04.2016 року та графік платежів (Т.1 а.с. 37,38,41). Окрім того, ОСОБА_1 07.04.2016 року підписав і Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту.

Підписавши вказані документи, ОСОБА_1 погодився на умови кредитування та отримав кредитні кошти. Про вказане не заперечує і сам ОСОБА_1 .

Судова колегія, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить з того, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитом, наданий розрахунок не може бути прийнятий судом як доказ, адже він суперечить самим умовам кредитування, які сторони погодили 07.04.2016 року.

В позові ТОВ «Діджи Фінанс» вказало, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 18013,54 грн. і саме вказану суму позивач просив стягнути з відповідача як заборгованість за тілом кредиту.

Відповідно до графіку платежів (Т.1 а.с.41) ОСОБА_1 повинен здійснювати щомісячні платежі кожного 07 числа для погашення суми боргу в сумі 18527,92 грн. за кредитом в розмірі 1173,00 грн., з яких 514,38 грн. погашення основної суми кредиту.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу.

Таким чином, сторони кредитного договору зі встановленням строку дії договору, встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями.

Під час звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити строк позовної давності посилаючись на наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції надав заяву про застосування строку позовної давності та просив з цих підстав відмовити у задоволені позову. При цьому звертаючись із апеляційною скаргою на судове рішення, змінив свою думку та частково визнав вимоги ТОВ «Діджи Фінанс». Так, ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказав, що доводи позову стосовно пропуску строку позовної давності з поважних причин не заслуговують на увагу, а враховуючи позицію Верховного Суду від 19.10.2018 у справі №908/252717/17, та з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, у вказаних правовідносинах може бути поновлений строк позовної давності тільки з 07.04.2017 року. За період з 07.05.2016 по 07.03.2017 позивач не надав жодних належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із вказаними доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку поновивши ТОВ «Діджи Фінанс» строк позовної давності для стягнення заборгованості з відповідача за кредитом за період з 07.05.2016 по 07.03.2017 року.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , колегія суддів враховує наданий позивачем графік платежів та вимоги позовної заяви.

З урахуванням того, то позивач визначив суму заборгованості за тілом кредиту - 18013,54грн. та те, що в період з 07.05.2016 по 07.03.2017 року відповідач мав сплачувати щомісячно 514,38 грн. в погашення основної суми кредиту, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 355,36 грн. (18013,54- 5658,18 (514,38*11) = 12 355,36).

Що стосується відсотків за користування кредитом в сумі 33890,09 грн., то колегія суддів вважає, що вказана сума не підлягає стягненню з відповідача, оскільки ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не було надано доказів законності нарахування такого розміру відсотків. Так, за умовами договору розмір процентної ставки за кредитом дорівнює - 0,0001% річних, а графік погашення заборгованості взагалі не містить суми нарахування процентів за користування кредитом. Крім того, матеріали справи не містять доказів набуття права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , щодо стягнення суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом, оскільки у Витязі (т.1 а.с.9) зазначено суму 33890,09 грн. як заборгованість за доходами. При цьому такий вид заборгованості не передбачений умовами кредитного договору, а також не є предметом позову, зважуючи на вимогу стягнення відсотків.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, то слід зазначити наступне.

Частинами 1,2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснено нарахування 3 % річних та інфляційні втрати у період з квітня 2021 по лютий 2024 та 3 % річних у період з 21.03.2021 до 31.12.2023 та з 01.01.2024 до 21.03.2024 та з виходячи із того, що сума боргу становить 51903,63 грн. (Т.1 а.с. 48-49).

Колегія суддів погоджується з доводами позову, що з ОСОБА_1 слід стягнути штрафні санкції передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором.

Втім, враховуючи те, що апеляційним судом було встановлено, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Діджи Фінанс» в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту з урахуванням застосованого строку позовної давності сума 12 355,36 грн., то нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має вираховуватись саме із вказаної суми заборгованості.

Також застосуванню підлягає п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню 3% річних в сумі 345,27 гривень, які вираховувались у відповідності до п.18 Прикінцевих положень ЦК України за період з 21.03.2021 по 24.02.2022 (340 днів) із врахуванням того, що сума боргу складає 12 355,36 грн.

Сума інфляційних втрат, які зазнало ТОВ «Діджи Фінанс» у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань склала 1063,09 грн.

На підставі наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову, а саме в сумі 13763,72 грн (12355,36+345,27+1063,09).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга є обґрунтованою, а позовні вимоги за результатом розгляду справи підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ТОВ «Діджи Фінанс»» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 426,30 грн., а ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі на компенсацію витрат зі сплати судового збору в сумі його сплати - 3633,60 грн. Таким чином, за результатами апеляційного перегляду, шляхом взаємозаліку судових витрат з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація судових витрат в сумі 3207,30 грн.

Окрім того, на підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору №26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 (т.1а.с. 31-33), копію додаткової угоди до договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року (т.1 а.с. 30), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10 (т.1 а.с. 27), детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с. 46).

Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ТОВ «Діджи Фінанс» судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, а їх розподіл здійснюється пропорційно задоволеним позовним вимогам ТОВ «Діджи Фінанс» та складає 1320,00 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року у цій справі скасувати, ухвалити нову постанову наступного змісту.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Діджи Фінанс» ( ) заборгованість за кредитним договором № 200498304 від 07.04.2016 року в загальному розмірі 13763,72 гривень (тринадцять тисяч сімсот шістдесят три гривні 72 копійки), яка складається з: 12355,36 грн. заборгованість за тілом кредиту, 345,27 грн. 3% річних за період з 21.03.2021 року по 24.02.2022 року та 1063,09 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Діджи Фінанс» ( ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1320,00 гривень (одна тисяча триста двадцять гривень 00 копійок)

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Діджи Фінанс» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3207,30 гривень (три тисячі двісті сім гривень 30 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 квітня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: Е. А. Онищенко

Д. А. Трофимова