У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області під головуванням:

судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої заходами забезпечення позову,

встановив:

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває вищевказана цивільна справа.

01.04.2025 представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Биркович О. подав до суду заяву про відвід судді Іванова А.П., у зв`язку з тим, що спір між сторонами триває в рамках кримінального провадження, де головуючим як слідчим суддею було задоволено клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту з земельних ділянок ОСОБА_3 , які та захопила (справа №308/10400/19, 308/14348/19).

В судовому засіданні представник відповідачки та відповідачка заяву про відвід підтримала, представник позивача зазначив, що підстав для відводу судді немає.

Ознайомившись із заявою про відвід судді та з матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Підстави для відводу та самовідводу визначені ст. 36 ЦПК України, зокрема п. 5 ч. 1 вказаної статті передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як підставу для відводу головуючого судді сторона відповідача зазначає, що головуючий суддя у даній справі прийняв рішення як слідчий суддя у справах №308/10400/19, 308/14348/19 на користь позивачки, знявши арешт із земельних ділянок, які пов`язані з предметом даного спору.

За даними АСДС «Д-3» Івановим А.П. як слідчим суддею у справі №308/10400/19 не приймалося процесуальне рішення, так як така була в провадженні іншого судді, а у справі № 308/14348/19 ОСОБА_5 було здійснено розгляд скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні.

Окрім цього у цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити положення ч. 4 ст. 36 ЦПК України, за яким зокрема незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Наявність у осіб, які беруть участь у справі заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду та судових рішень чинному законодавству України не можуть бути підставою згідно з ст. ст. 36, 37 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Представником відповідачки не надано жодного доказу, який би підтвердив упередженість або необ`єктивність суду, а наведені у заяві про відвід судді Іванову А.П. факти не є обставинами, які в розумінні ст. 36 КПК України виключають участь судді в розгляді справи, й зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, прийнятими суддею у інших справах, не пов`язаних з предметом спору у даній цивільній справі.

Окрім цього суд не вправі за відсутності підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, задовольняти необґрунтовану та безпідставну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільного процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості головуючого судді при розгляді даної справи стороною відповідача надано не було, підстави для відводу на переконання суду відсутні, тому суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 3 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Однак для усунення у відповідачки та інших учасників судового процесу сумнівів в неупередженості судді при розгляді цього питання, суд визнає заявлений відвід необґрунтованим і вважає за необхідне передати таку заяву для розгляду суддею, який не входить до складу суду у цій справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Биркович О. про відвід судді Іванова А.П. передати для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов