КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5191/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 27 516,12 грн за період з 01 грудня 2023 року по 31 жовтня 2024 року, інфляційних втрат - 870,94 грн та 3 % річних - 244,82 грн за період з 01 березня 2024 року по 30 вересня 2024 року, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року відмовлено ТОВ «Перший український експертний центр» у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанціїнорм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовий наказ може бути видано за наявності як відповідних договорів про надання таких послуг, так і інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг боржником.

Вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про відсутність договору між сторонами, не врахувавши положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими визначено особливий порядок укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який є обов`язковим для всіх співвласників будинку, в тому числі і для боржниці.

ТОВ «Перший український експертний центр» надає послугу з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 03 лютого 2020 року.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Заявником долучено до заяви про видачу судового наказу докази, які підтверджують пред`явлені вимоги про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а відсутність саме договору безпосередньо між заявником та боржницею про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення останньої від оплати таких послуг в повному обсязі. Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 03 лютого 2020 року, який було додано товариством до заяви про видачу судового наказу, є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Відзив боржниці на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що відповідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, однак до заяви про видачу судового наказу не долучено копію договору, укладеного між заявником та боржницею у письмовій (в тому числі електронній) формі.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною першою статті 161 ЦПК України визначено випадки, у яких може бути видано судовий наказ, зокрема передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо:

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У частині першій статті 165 ЦПК України наведений перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, однією з яких є подання заяви з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (пункт 1).

Як вбачається зі змісту поданої заяви ТОВ «Перший український експертний центр», остання містить вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, тобто вимогу, визначену пунктом 3 частини першої статті 161 ЦПК України.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник не заявляв вимоги, передбаченої пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України.

Аналіз зазначених вище процесуальних норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок заявника, визначений пунктом 3 частини третьої статті 163 ЦПК України, а саме надати копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, кореспондується із пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України, яким визначено право звертатись із заявою про видачу судового наказу на підставі такого договору.

Заява ТОВ «Перший український експертний центр» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги подана у відповідності до пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України, а відтак обов`язок подання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, не розповсюджується на вказану заяву.

За змістом правових висновків, що міститься у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Проте, заявником все ж таки був доданий до заяви договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 03 лютого 2020 року, який підписаний від імені співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 уповноваженою зборами співвласників - ОСОБА_2, і містить всі необхідні умови, права та обов`язки як заявника (управителя), так і кожного із співвласників, в тому числі і ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції на вказане вище уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав ненадання ТОВ «Перший український експертний центр» копії договору, укладеного між ним та боржницею у письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким заявник жодних вимог не заявляв.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заявника заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК Україниє помилковим та не відповідає нормам діючого процесуального законодавства, тому у відповідності до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду про передачу справи для продовження розгляду не стосується вирішення по суті питання про видачу судового наказу і не є остаточним судовим рішенням у справі, тому відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній