Справа № 161/591/25
Провадження № 2/161/1386/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі Корнійчук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свій позов мотивує свій тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований 19.09.2004 року, Озерцівською с/радою Ківерцівського району, актовий запис № 6.

Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинено, їх шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, примирення не можливе, просить суд шлюб зареєстрований 19.09.2004 року між нею та відповідачем розірвати.

Від даного шлюбу народилась двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося.

Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на ІІ курсі Ківерцівського фахового медичного коледжу Волинської обласної ради. Усі витрати: на проїзд, харчування, додаткову навчальну літературу, інтернет та інші витрати на навчання дитини несе позивач.

На підставі наведеного, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі частки заробітку (усіх доходів) щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, а також на період його навчання повнолітнім, але не більше як до досягнення ним 23 років і до 31.01.2031 року та стягнути судові витрати по справі, що складаються з оплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року сторонам надано термін для примирення строком один місяць.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказує, що його довіритель визнає позов частково, а саме не заперечує щодо розірвання шлюбу між сторонами, однак не погоджується з розміром аліментів періоду стягнення аліментів на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами,стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ними повноліття, а також на період навчання ОСОБА_3 повнолітнім до ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути судові витрати по справі, пов`язані з правничою допомогою.

До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

До початку судового засідання представник відповідача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнають частково.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19.09.2004 року, Озерцівською с/радою Ківерцівського району, актовий запис № 6 (а.с. 4).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , ОСОБА_2 являється батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.5-6).

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю позивачем ОСОБА_1 та перебувають на повному її утриманні.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує дохід у вигляд заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 , який в середньому в місяць складає 34 240 грн., а річний дохід за 2024 рік склав 410 880,02 грн. (а.с. 43-49).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 1/2 частини всіх доходів до досягнення дітьми повноліття, оскільки, позивачем належним чином не доведена наявність саме таких витрат на утримання дітей.

Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі частини на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання до досягнення ним 23 років і до ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не є меншим 23 років; продовження навчання ними; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не досяг 18 років, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача аліментів на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано лише копії ордерів про надання правової допомоги (а.с. 14,68). При цьому, позивачем

Проте, позивачем та її представником не визначено розмір понесених витрат на правничу допомогу та не надано належних доказів, що підтверджують такі витрати позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача.

Крім того, представником відповідача разом з відзивом на позов заявлено клопотання про стягнення на користь відповідача понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги, відповідачем надано суду ордер від 28.02.2025, договір про надання правової допомоги від 28.02.2025 року; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 28.02.2025 року; акт прийому-передачі послуг з надання правової допомоги від 06.03.2025 року; рахунок на оплату від 28.02.2025 року; платіжну інструкцію № 54641486SB від 04.03.2025 року (а.с.52-59).

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу.

Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1211,20 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000 грн., а тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення різниці суми судових витрат, яка підлягає сплаті позивачем на користь відповідача у розмірі 788 грн. 80 коп. (2000 1211,20 = 788,80 грн.).

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача загальну суму судових витрат в розмірі 788,80 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 77, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 19.09.2004 року, Озерцівською с/радою Ківерцівського району, актовий запис № 6 розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 10.01.2025 року

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю суми судових витрат у розмірі 788 (сімсот вісімдесят вісім) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк