КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сікоріною Світланою Вікторівною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтайм Рент" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ТОВ "Олтайм Рент" звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, просило суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Олтайм Рент" заборгованість за договором оренди № 200М від 18.01.2022 у розмірі 63743 грн. 66 коп., три проценти річних у розмірі 297 грн. 00 коп., пеню у розмірі 5159 грн. 42 коп., а всього 69200 грн. 08 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Олтайм Рент" суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.01.2022 між ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 200М, відповідно до умов якого орендодавець передав орендареві нежиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , для особистого використання як складське приміщення.

31.05.2024 відповідач звільнив приміщення, однак не надав акт приймання-передачі та не погасив заборгованість.

У зв`язку з зазначеним, відповідачу надіслано додаткову угоду та акт приймання-передачі від орендаря до орендодавця, однак останній відповіді позивачу не надав.

Також, на адресу відповідача направлялась вимога про погашення заборгованості в добровільному порядку, остання від 15.07.2024 року, проте вони залишились без задоволення.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що станом на 19.09.2024 заборгованість відповідача за договором оренди становить 69200 грн. 08 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Олтайм Рент" заборгованість за договором оренди № 200М від 18.01.2022 у розмірі 65 744,66 грн., три проценти річних у розмірі 297,00 грн., пеню в розмірі 5159,42 грн., а всього 71 201,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Олтайм Рент" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. (а.с. 133-139).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2025 виправлено описку в резолютивній частині короткого та повного тексту рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2025 у справі № 759/15574/24 за позовом ТОВ "Олтайм Рент" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, а саме викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОЛТАЙМ РЕНТ" заборгованість за договором оренди № 200М від 18.01.2022 у розмірі 63 743,66 грн., три проценти річних у розмірі 297,00 грн., пеню в розмірі 5159,42 грн., а всього 69200,08 грн. (а.с. 140, 141).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування суд першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказував на неврахування судом першої інстанції того, що ним не укладався договір оренди від 18.01.2022, а його підпис у договорі є підробленим.

Також, зазначає, що жодного судового засідання по справі проведено не було, у зв'язку з чим відповідач та його представник були позбавлені надати пояснення, що мають значення для справи, а також заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 146, 147).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75373095 від 09.12.2016 майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» (а.с. 15).

18.01.2022 між ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 200М, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передав орендареві в тимчасове платне користування нежиле складське приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-10).

Згідно п. п. 4.1., 4.2. договору строк користування приміщенням зумовлений строком дії договору з урахуванням дострокового розірвання чи припинення, відповідно до умов даного договору. Строк цього договору починає свій перебіг у момент підписання його сторонами та закінчується після повернення приміщення, що орендує орендар орендодавцю, що оформляється актом приймання - передачі приміщення.

Відповідно до п. 6.1. договору орендар сплачує орендодавцю плату за користування приміщенням орендну плату.

Відповідно до п. 7.2 договору оренди, нарахування платежів за договором починається з дня підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення до дня підписання акту приймання-передачі, щодо повернення приміщення.

Відповідно до умов договору оренди (п. 9.1), розмір місячної орендної плати за 20,0 кв.м. площі Приміщення складав 3000,00 грн. Починаючи з 01.03.2022 вартість оренди 3500,00 грн.

За приписами п. 9.3 договору оренди, якщо інше не передбачено даним договором, оплата за користування приміщенням сплачується орендарем один раз на місяць, не пізніше 10-го числа поточного місяця, за який здійснюється оплата.

18.01.2022 між ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» та ОСОБА_1 було укладено сервісну угоду, відповідно до якої орендодавець у відповідність з умовами цієї угоди зобов`язується забезпечити, а орендар належним чином споживати, оплачувати вказані нижче послуги та компенсувати або відшкодувати вартість послуг, що надаються та/або оплачуються орендодавцем у відповідність до договорів із спеціалізованими підприємствами, які необхідні для використання приміщення згідно цільового призначення. Орендодавець забезпечує та надає можливість користуватись наступними послугами - по електропостачанню до приміщення згідно показників лічильників (а.с. 10).

Акт приймання-передачі нежилого приміщення було підписано 18.01.2022 (а.с. 11).

З 01.04.2022 року розмір місячної орендної плати складав 3500,00 грн. (а.с.с 11).

Додатковою угодою № 2 до договору оренди № 200М від 30.11.2022 ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» та ОСОБА_1 погодили п. 20.1 договору та виклали в новій редакції: даний договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2023 (а.с. 12).

Додатковою угодою № 3 до договору оренди № 200М від 19.12.2023 ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» та ОСОБА_1 погодили п. 20.1 договору та виклали в новій редакції: даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.03.2024 включно або до дострокового припинення даного договору на умоваї визначених ним (а.с. 12).

13.03.2023 ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» на адресу ОСОБА_1 направив вимогу про погашення заборгованості у розмірі 87 953,12 грн. (а.с. 16).

22.09.2023 ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» на адресу ОСОБА_1 направив вимогу про погашення заборгованості у розмірі 63 227,96 грн.

15.07.2024 року ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» на адресу ОСОБА_1 направив вимогу про погашення заборгованості у розмірі 65 744,66 грн (а.с. 20).

На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» надали: акти звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2022-26.07.2024 (а.с. 21-33, 23, 24), акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 31 від 31.01.2022, № 32 від 31.01.2022, № 177 від 28.02.2022, №178 від 28.02.2022, № 212 від 31.03.2022, № 213 від 31.03.2022, № 331 від 30.04.2022, № 467 від 31.05.2022, № 473 від 31.05.2022, № 560 від 30.06.2022, № 561 від 30.06.2022, № 609 від 31.07.2022, № 610 від 31.07.2022, № 699 від 31.08.2022, № 700 від 31.08.2022, № 792 від 30.09.2022, № 793 від 30.09.2022, № 884 від 31.10.2022, № 885 від 31.10.2022, №975 від 30.11.2022, №976 від 30.11.2022, № 1084 від 31.12.2022, №1085 від 31.12.2022, № 59 від 31.01.2023, № 60 від 31.01.2023, № 123 від 28.02.2023, № 124 від 28.02.2023, № 194 від 31.03.2023, №195 від 31.03.2023, №289 від 30.04.2023, №290 від 30.04.2023, №378 від 31.05.2023, № 379 від 31.05.2023, № 492 від 30.06.2023, № 493 від 30.06.2023, № 579 від 31.07.2023, № 580 від 31.07.2023, №672 від 31.08.2023, №673 від 31.08.2023, №738 від 30.09.2023, № 739 від 30.09.2023, № 824 від 31.10.2023, №825 від 31.10.2023, №912 від 30.11.2023, №913 від 30.11.2023, №1000 від 31.12.2023, №1001 від 31.12.2023, № 18 від 31.01.2024, №19 від 31.01.2024, №110 від 29.02.2024, №111 від 29.02.2024, № 183 від 31.03.2024, № 184 від 31.03.2024, №256 від 30.04.2024, №257 від 30.04.2024, №365 від 31.05.2024, №364 від 31.05.2024 (а.с. 25-53).

20.08.2024 та 22.08.2024 ОСОБА_1 оплатив орендну плату у розмірі 2000,00 грн. та 1,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №158506975.1:WEB та №5985dddc60 (а.с. 71, 72).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму, згідно з вимогами статті 760 ЦК України, може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За найм (оренду) майна з наймача, відповідно до статті 762 ЦК України, справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Договір найму, згідно зі статтею 763 ЦК України, укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів.

Порушенням зобов`язання, згідно зі статтю 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобов`язання особа може звернутися до суду за його захистом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки.

Як вбачається з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі cт. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 16.1. Договору оренди, Сторони домовились, що у випадку прострочення Орендарем виконання зобов`язань, що передбачає здійснення платежів на користь Орендодавця, і якщо будь-який платіж (його частина) за даним договором буде прострочений Орендарем, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний календарний день прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач свої зобов`язання за договором оренди №200М від 18.01.2022 року ТОВ «ОЛТАЙМ РЕНТ» виконало в повному обсязі, відповідно до умов договору надав орендареві у строкове платне користування майно - об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі до договору оренди №200М від 18.01.2022, підписаного сторонами (а.с. 11).

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що договір оренди від 18.01.2022 він не укладав, підпис на договорі є підроблений та йому не належить, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Однак, у порушення вищенаведених процесуальних норм, відповідач, посилаючись на те, що він не підписував договір оренди від 18.01.2022, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, своїм правом на призначення почеркознавчої експертизи у справі не скористався та відповідного клопотання не заявляв.

Посилання апелянта на неможливість подати відповідне клопотання про призначення експертизи, оскільки по справі не було проведено жодного судового засідання, колегія суддів відхиляє, адже, будучи обізнаним про наявність даної справи у провадженні суду, відповідач не був позбавлений права подати до суду таке клопотання у письмовому вигляді.

Таким чином, встановивши, що відповідач не виконував свої зобов`язання за укладеним з позивачем договором оренди від 18.01.2022, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 63743,66 грн., три проценти річних у розмірі 297,00 грн., пеню в розмірі 5159,42 грн., а всього 69200,08 грн.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Також, слід зазначити, що обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на відновлення порушених прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Також, слід зазначити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сікоріною Світланою Вікторівною, - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтайм Рент" до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова