Справа № 643/4989/25
Провадження № 2-ві/643/3/25
УХВАЛА

04.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Афанасьєва В.О. перебуває справа № 643/4989/25 за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

03.04.2025 року відповідачем подано до суду заяву про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25 на підставі пункту 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.04.2025 визнано заявлений відповідачем відвід необґрунтованим, заяву відповідача про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25 передано для розгляду іншому судді в порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025, для розгляду поданої заяви про відвід визначено суддю Новіченко Н.В.

Розглянувши подану відповідачем заяву про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25, суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 36-41 Цивільного процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частини третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

У частині четвертій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25 відповідач посилається на те, що суддя Афанасьєв В.О. може бути упередженим під час розгляду справи № 643/4989/25, оскільки він розглядав справу № 643/13481/23, у якій ухвалив рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 8 000, 00 грн., незважаючи на те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та має єдине джерело доходу - пенсію у розмірі 2 361, 00 грн. на місяць. Разом з цим, суддя ухвалив рішення, яке не просто ігнорує його соціальні обставини, але й створило непосильне фінансове навантаження та фактично поставило його в ситуацію непосильного фінансового тягара, яке є абсолютно неприпустимим у контексті його ситуації. На переконання відповідача вказані обставини свідчать про явну упередженість та відсутність об`єктивного підходу до оцінки його фінансових можливостей.

Надаючи оцінку вказаним вище доводам відповідача суд звертається до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України», яке відповідно до частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України є джерелом права.

Так, у вказаному вище рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що у заяві про відвід відповідачем взагалі не обґрунтовано яким саме чином ухвалення суддею Афанасьєвим В.О. судового рішення у справі № 643/13481/23 свідчить про його пряму чи побічну заінтересованість у розгляді даної цивільної справи № 643/4989/25, або викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Доводи відповідача носять суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про зацікавленість судді Афанасьєва В.О. у розгляді справи № 643/4989/25, його упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді, у заяві не наведено.

Крім того, з доводів відповідача у цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді Афанасьєва В.О. у розгляді справи № 643/4989/25.

З огляду на викладене суд вважає, що наведені відповідачем обставини не є підставою для відводу судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи, а реалізація суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами Кримінального процесуального кодексу України, не свідчить про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Також суд зауважує, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалах від 26.07.2024 у справі № 563/1708/23, від 26.07.2024 у справі № 127/12891/20.

Враховуючи наведене, викладені у заяві відповідача про відвід судді Афанасьєва В.О. доводи мають суб`єктивний характер та не свідчать про те, що суддя прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи № 643/4989/25, як і не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді, у зв`язку з чим заявлений відвід не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 40, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Афанасьєва В.О. від розгляду справи № 643/4989/25 залишити без задоволення.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Н.В. Новіченко