ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4203/25 Справа № 203/623/25 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року у справі за заявою Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року відмовлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» просять скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року про відмову у видачі судового наказу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 2 статті 161 ЦПК України визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або у спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Згідно з ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

28 січня 2025 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» через систему «Електронний суд» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу, у вимогах якої просило стягнути з заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з червня 2023 року по грудень 2024 року зі ОСОБА_1 на свою користь в сумі 2735,43 грн, пені 15,25 грн., 3% річних 62,95 грн., інфляційні збитки 262,689 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору 242,24 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року відмовлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу було відмовлено з огляду на те, що додані заявником до заяви докази не підтверджують безспірність стягнення, а заява взагалі спростовує таку безспірність. На підставі п.1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у зв`язку з тим, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

При цьому обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції посилається на те, що заявник надавав послуги з розподілу природного газу та нарахував боржнику пеню, інфляційні витрати та 3 % річних за вказаний період прострочення, що здійснено в супереч вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

ТОВ «Газорозподільні мережі України», не погоджуючись з ухвалою суду від 30 січня 2025 року, подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу не врахувавши зміни внесені Постановою КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405 (надалі постанова № 1405), в деякі законодавчі акти які стосуються заборони нарахування та стягнення неустойки лише в територіальних громадах, які розташовані на територіях на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих територіях рф, до яких місто Дніпро не відноситься.

При цьому вказує на те, що судом не взято до уваги, що в загальному розрахунку заборгованості побутового споживача ОСОБА_1 нарахування відсотків річних та інфляційних витрат здійснено лише починаючи з 11 січня 2024 року отже відповідно Постанови № 1405, нарахування ж пені, 3 відсотків річних та інфляційних витрат з червня 2023 по 11 січня 2024 року не здійснювалось.

Колегія суддів не може погодитись з таким доводами апеляційної скарги виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Указом Президента України від 24лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено із 05:30 години 24 лютого 2022 року воєнний стан, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ХІ та продовжений до 08 лютого 2025 року.

Пунктом 1 вказаної вище Постанови № 206 від 05 березня 2022 року, в редакції чинній до 30 грудня 2024 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих рф, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).

Вказана постанова набирала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року, оскільки пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Як зазначено вище, ТОВ «Газорозподільні мережі України» просило стягнути заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з червня 2023 року по грудень 2024 року в сумі 2735,43 грн, пені 15,25 грн., 3% річних 62,95 грн., інфляційні збитки 262,689 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору 242,24 грн.. При цьому, ТОВ «Газорозподільні мережі України» не відокремлює вказані розміри пені, 3% річних та інфляційні збитки у інший період, про який зазначає в апеляційній скарзі, відмінний від спірного, тобто у період з дня набрання чинності змін внесених у пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Сам зміст заяви про видачу судового наказу, також не містить відокремлення періоду нарахувань пені, 3% річних та інфляційних збитків, у інший, відмінний від зазначеного у вимогах заяви.

Наданий ТОВ «Газорозподільні мережі України» до заяви розрахунок заборгованості за період з 01.06.2023 по 31.12.2024 за послуги розподілу природного газу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних витрат, суперечить обставинам та заявленим вимогам заяви.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів безспірності заявленої до стягнення заборгованості, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених судом першої інстанції висновків, оскільки суперечать і самій заяві про видачу судового наказу.

За таких обставин, враховуючи, що заява ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 подана без додержання вимог передбачених ч. 3 ст. 163 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу з підстави передбаченої правилами п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А. Єлізаренко

Судді М.О. Макаров

О.В. Свистунова