Справа № 562/789/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"08" квітня 2025 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Ковалика Ю.А. секретаря судових засідань Щербак В.В., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області, просилазвільнити з-під арешту та заборони відчуження належне їй нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт 04.07.2008 на підставі розпорядження Здолбунівського районного суду від 15.09.1998 (реєстраційний номер обтяження: 7511810).

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, щоїй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 стало відомо, що на дану квартиру існує заборона відчуження на нерухоме майно. 13 лютого 2025 року вона звернулася до центру надання адміністративних послуг, щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Після чого, ОСОБА_2 звернулась до Здолбунівської міської рада де дізналася, що на квартиру накладено арешт 04.07.2008 Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою за розпорядженням Здолбунівського суду від 15.09.1998. 18 лютого 2025 року позивач звернулась до Здолбунівської нотаріальної контори, де їй надали копію листа Здолбунівського районного народного суду від 15.09.1998 в якому зазначено: «Згідно рішення арбітражного суду Рівненської області від 31 липня 1998 року про стягнення з ОСОБА_3 жительки АДРЕСА_3 на користь ВАТ «Рівнехліб» 4950 грн. 93 коп. боргу та пені 247 грн. 55 коп., витрат зі сплати держмита, 50 грн. штрафу в доход держбюджету. Шляхом звернення стягнення на майно Здолбунівський районний суд забороняє будь-які дії по відчуженню майна ОСОБА_3 ». ОСОБА_3 ніякого відношення до квартири не мала та немає. Вказаний арешт на квартиру порушує її право власності, оскільки вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому змушена звертатися до суду.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області в судове засідання не з`явився, подав до суду лист від 25.03.2025, яким просив розглянути справу без її участі, винести рішення на розгляд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.02.2025, власником квартири АДРЕСА_1 з 10.06.2005 є позивач ОСОБА_2 04.07.2008 за №7511810, реєстратором Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою на підставі розпорядження Здолбунівського районного суду від 15.09.1998, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі №905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №235/2617/19 (провадження №61-7867св20).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду позивач визначив відповідачем Здолбунівську державну нотаріальну контору Рівненської області, яка не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно.

Особа, в інтересах якої накладено арешт ВАТ «Рівнехліб» або боржник ОСОБА_3 не були залучені до участі у справі у якості відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області про зняття арешту з нерухомого майна- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Здолбунівська державна нотаріальна контора Рівненської області, місце знаходження: м. Здолбунів, вул. Грушевського, 14, Рівненської області, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 35769928.

Повне судове рішення складене 08 квітня 2025 року.

Суддя: Ю.А. Ковалик