Номер провадження: 22-ц/813/2453/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно останніх уточнень просив суд:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- визнати за ним право особистої власності на автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 116 485,50 грн;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що з ОСОБА_1 позивач перебував в шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 2008 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №567.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року шлюб між ними розірваний.

Під час шлюбу вони з відповідачкою придбали автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2023 року по справі №540/4448/14-ц було визнано їх спільною сумісною власністю, визнано за кожним з них право власності по частини автомобіля та припинено право спільної сумісної власності на нього.

Зазначив, що він увесь час користується автомобілем марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який є неподільним майном, у зв`язку з чим частку належну відповідачці виділити не можливо.

Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи КТЗ JEEP Patriot, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 №23-6462 від 20 грудня 2023 року ринкова вартість КТЗ JEEP Patriot, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 25 січня 2024 року складає 232 791,00 грн. Отже, ринкова вартість 1/2 частини автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 складає 116 485,50 грн.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 серпня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на частину автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право особистої власності на автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію за частку у праві власності на автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 116485 (сто шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 50 копійок, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального Управління Державної судової України в Одеській області адміністрації (рахунок отримувача: UA0005435, код отримувача: 26302945, призначення платежу: частина вартості автомобіля по спр. 521/12639/23 на користь ОСОБА_1 , платник ОСОБА_3 Михайлович_ Платіж за власні кошти).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір в розмірі 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) гривень 27 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати за послуги з проведенням судової експертизи/експертного дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати за правові послуги у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 серпня 2024 року в частині стягнення з відповідача витрат за послуги з проведення експертизи та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що всупереч наведеним нормам законодавства представником позивача не наданий детальний опис робіт, виконаний адвокатом, не зазначений час, витрачений адвокатом, на виконання відповідних послуг, не вказаний обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, договір про надання правничої допомоги від 18.04.2023 року та акт приймання-передачі від 03.06.2024 року, які надані представником позивача, укладені між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Бороган». Водночас, ордер серії ВН № 1244446, на підставі якого, адвокат Бороган В.В. здійснював представництво інтересів позивача в Малиновському районному суді м. Одеси виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Тож, адвокат Бороган В.В., який здійснює адвокатську діяльність індивідуально та юридична особа АБ «Бороган» є різними суб`єктами. Таким чином, наявні суперечності в адвокатських документах належним чином не підтверджують витрати позивача на правничу допомогу в порядку ст. 137 ЩІК України.

Витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. є необґрунтовано завищені, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, ціну позову - 116485,50 грн., малозначність справи. Знову ж таки матеріали справи не містять перелік виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Участі в судових засіданнях адвокат позивача не приймав. Також, матеріали справи не містять належних розрахункових документів (банківських квитанцій тощо), що підтверджують сплату ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 3000 грн. за проведення експертизи на його замовлення. Суд першої інстанції безпідставно не врахував та взагалі не надав жодної оцінки запереченням відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які були подані до суду 07.06.2024 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з відповідача витрат за послуги з проведення експертизи та витрат на правову допомогу адвоката.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Борогана Валентина Володимировича до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_3 адвоката Борогана Валентина Володимировича про розподіл судових витрат, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн., суд першої інстанції виходив з дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, складності справи, значення її для сторін, з обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 18.05.2023 року, представник ОСОБА_3 адвокат Бороган Валентин Володимирович звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 в якому просив припинити право на частку в спільному майні, визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на автомобіль та стягнути з нього грошову компенсацію за 1/2 частку у праві власності на автомобіль.

Крім того у позові зазначено, що попередній розрахунок судових витрат складає 1073 грн. сплаченого судового збору та 20 000 грн. на послуги адвоката (т. 1 а/с 1-4).

До даного позову адвокат додав адвокат додав ордер серії ВН № 1244446, що підтверджує повноваження адвоката Борогана В.В. на представництво інтересів ОСОБА_3 у Малиновському районному суді м. Одеси на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 18.04.2023 року (т. 1 а/с 5);

- 19.07.2023 року представником ОСОБА_3 адвокатом Бороганом В.В. подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача на свою користь усі судові витрати та зазначив, що докази на підтвердження таких витрат стороною буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, до заяви додано Висновок експерта № 0507Е/23 транспортно-товарознавчої експертизи та докази направлення заяви іншому учаснику справи (т. 1 а/с 41-64);

- 23.05.2024 року через засоби електронного зв`язку представник позивача адвокат Бороган В.В. направив на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив у зв`язку з проведенням судової експертизи припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля, визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на автомобіль та стягнути з нього грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля у розмірі 116 485,50 грн (т. 1 а/с 150-151), та заявою від 23.05.2024 року просив долучити докази направлення заяви про збільшення позовних вимог іншим учасникам справи (т. 1 а/с 154-158);

06.06.2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_3 адвокат Бороган Валентин Володимирович звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів. В обґрунтування клопотання зазначено, що з метою повного та всебічного розгляду справи, раціонального використання часу шляхом уникнення подальшого ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, представник вважає за необхідне додатково надати докази понесених судових витрат (т. 1 а/с 162-164).

До клопотання адвокатом додано:

- Договір про надання правничої допомоги віл 18.04.2023 року укладений між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «БОРОГАН» в особі керуючого бюро адвоката Борогана Валентина Володимировича, згідно якого Клієнт доручає, а АБ приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 1.1. Договору адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надати Клієнту правову допомогу у представництві інтересів Клієнта по справі за позовом Клієнта до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

Відповідно до п. 4.1. Договору, за надання правової допомоги, що є предметом Договору, згідно з п. 2.1. цього Договору, Адвокатському Бюро Клієнт сплачує грошову винагороду у розмірі 20 000 гривень.

Згідно з п. 4.4. Договору, сторони погодили, що виплата винагороди, розмір якої зазначено у п. 4.1. цього Договору здійснюється протягом 30 календарних днів після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що даний договір набуває чинність з моменту його підписання сторонами та діє до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі або до виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (т. 1 а/с 168-172);

- 03.06.2024 року між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «БОРОГАН» в особі керуючого бюро адвоката Борогана Валентина Володимировича складено та підписано Акт приймання-передачі до Договору про надання правничої допомоги віл 18.04.2023 року, згідно якого у відповідності до вимог пунктів 2.1., 4.1. Договору від 18.04.2023 року Адвокатським бюро виконані, а Клієнтом прийняті наступні роботи: усна консультація, вивчення документів; визначення сталої судової практики в подібних правовідносинах; формування правової позиції; підготовка позовної заяви по справі; участь у судових засіданнях, з урахуванням їх очікування (т. 1 а/с 172).

Як встановлено з Акту від 03.06.2024 року всього за виконану роботу Клієнт, протягом 30 календарних днів після підписання цього акту зобов`язується сплатити Адвокатському бюро винагороду у розмірі 20 000 грн.

У Клієнта претензій до якості виконання робіт немає.

Також до клопотання додано докази направлення клопотання про долучення доказів іншим учасникам справи.

Колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні по справі «East/West Allia№ce Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Апеляційним судом враховано, що предмет судового розгляду в цій справі стосується припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, тобто зачіпає особисті майнові права та інтереси сторін, що передбачає детальне вивчення матеріалів справи та потребує збирання доказів сторонами для доведення своєї правової позиції у справі, а тому апеляційним судом не приймається твердження скаржника, що дана справа є малозначною.

Також матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України відповідач у першій заяві по суті спору, а саме позовній заяві, зазначив, що ОСОБА_3 очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом справи, що складаються з судового збору, витрат на проведення експертизи і витрат на правову допомогу адвоката, та просив здійснити розподіл судових витрат.

06.06.2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_3 адвокат Бороган Валентин Володимирович звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів. В обґрунтування клопотання зазначено, що з метою повного та всебічного розгляду справи, раціонального використання часу шляхом уникнення подальшого ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, представник вважає за необхідне додатково надати докази понесених судових витрат, які підлягають стягнення з відповідача.

27 серпня 2024 року Малиновським районним судом міста Одеси по суті спору ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , тобто мета надання адвокатом Бороганом В.В. правової допомоги ОСОБА_3 в суді першої інстанції досягнута. Дане рішення суду набрало законної сили та в частині позовних вимог про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації в апеляційному порядку не оскаржувалося.

За таких обставин, у суду першої інстанції були наявні всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати понесені останнім у зв`язку з розглядом справи.

Щодо посилань скаржника на те, що догорів про надання юридичних послуг підписаний Адвокатським бюро «Бороган», однак ордер виданий адвокатом Бороганом В.В., що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, апеляційним судом сприймаються критично з огляду на таке.

Частиною 3 статті 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

При цьому у порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Відповідно до ст. 15 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені Адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Крім того, керівник юридичної особи має право реалізовувати процесуальні права сторони без подання документів, що засвідчують його повноваження.

Відповідне положення міститься у постанові ВС КАС від 14 квітня 2021 року у справі № 640/27279/20. Так Верховний Суд зазначив, що за наявності сумнівів щодо наявності у особи, що підписала заяву (скаргу) повноважень на вчинення таких дій в порядку самопредставництва юридичної особи, суд може скористатися відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а у разі неусунення таких сумнівів - запропонувати заявнику (скаржнику) надати додаткові документи на підтвердження таких повноважень.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що уповноваженою особою Адвокатського бюро «Бороган» є Бороганом В.В.

Договір про надання правової допомоги віл 18.04.2023 року було укладено між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «БОРОГАН» в особі керуючого бюро адвоката Борогана Валентина Володимировича.

Нормами діючого законодавства визначено, що Адвокатське об`єднання має право виписувати ордер на надання правничої допомоги під час судового розгляду справи на адвоката.

При цьому, при стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.

Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокатом, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)).

Установивши, що представник ОСОБА_3 - Бороган В.В. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайнятість адвокатською діяльністю серії ОД № 1544 від 04.05.2007 року, та представляв інтереси позивача на підставі договору про надання правової допомоги віл 18.04.2023 року, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на ненадання позивачем доказів оплати витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі 317/1209/19, провадження 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі 554/2586/16-ц, провадження 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі 753/1203/18, провадження 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі 204/6564/19, провадження 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі 648/2776/20, провадження 61-7641св21.

Апеляційним судом критично сприймаються доводи скаржників про недоведеність понесених позивачем судових витрат, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених судових витрат позивача на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Зокрема, на підтвердження понесених судових витрат позивача на правничу допомогу представником надано наступні докази:

- Договір про надання правничої допомоги віл 18.04.2023 року укладений між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «БОРОГАН» в особі керуючого бюро адвоката Борогана Валентина Володимировича, згідно якого Клієнт доручає, а АБ приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором;

- Акт приймання-передачі до Договору про надання правничої допомоги віл 18.04.2023 року, що складено та підписано 03.06.2024 року між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «БОРОГАН» в особі керуючого бюро адвоката Борогана Валентина Володимировича, згідно якого у відповідності до вимог пунктів 2.1., 4.1. Договору від 18.04.2023 року Адвокатським бюро виконані, а Клієнтом прийняті наступні роботи: усна консультація, вивчення документів; визначення сталої судової практики в подібних правовідносинах; формування правової позиції; підготовка позовної заяви по справі; участь у судових засіданнях, з урахуванням їх очікування.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала у провадженні районного суду з травня 2023 року по серпень 2024 року, під час якого представником позивача у справі подавались процесуальні документи, зокрема позовна заява, заява про зменшення позовних вимог, клопотання про долучення доказів, заява про збільшення позовних вимог, клопотання про розподіл судових витрат, заперечення на 6на заяву про стягнення судових витрат та інші. Також, представник позивача приймав участь у судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2023 року, що тривало біля 10 хвилин.

Слід зазначити, що адвокатом позивача під час розгляду справи не вчинялись дії, що могли призвести до затягування розгляду справи або надання тверджень та заперечень щодо певних обставин, без надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

При цьому заперечуючи проти стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, як в суді першої інстанції, так і поданням апеляційної скарги на відповідне судове рішення, сторона відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України не надає жодних доказів неспівмірності понесених позивачем судових витрат щодо складності цієї справи.

Отже суд першої інстанції, врахувавши результат розгляду справи та надані адвокатом докази понесених судових витрат на правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України).

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

- для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою-сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Частина перша статті 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:

- витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;

- висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;

- у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;

- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок "вирішення спору" щодо своїх "прав та обов`язків цивільного характеру" пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі "Редька проти України" (Redka v. Ukraie), заява 17788/02; від 10 грудня 2009 року у справі "Васильчук проти України" (Vasilchuk v. Ukraie), заява 31387/05).

Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі "Літвінюк проти України" (Litviyk v. Ukraie), заява 55109/08).

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Отже, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, "підриває" конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі 712/4126/22 (провадження 14-123цс23) та Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05 вересня 2019 року у справі 638/2304/17 (провадження 61-2417сво19), від 27 січня 2020 року у справі 761/26815/17 (провадження 61-16353сво18).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що у клопотанні про розподіл (відшкодування) судових витрат позивач просив стягнути із відповідача на свою користь судові витрати на проведення експертизи від 10 липня 2023 року № 0507Е/23.

Відповідно до рахунку від 05 липня 2023 року № 0507Е/23 вартість проведення судової експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу, проведеної на підставі договору № 0507Е/23 від 05 липня 2023 року складає 3000 грн. Вказана сума підлягає перерахуванню ФОП судовому експерту Хоменко В.В.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 10.07.2023 року замовник ОСОБА_3 та ФОП судовий експерт Хоменко В.В. уклали Акт про те, що висновок експерта виконаний в обумовлений строк та з належною якістю. Оплата роботи у сумі 3000 грн. здійснена згідно рахунку № 0507Е/23 від 05 липня 2023 року.

У судовому засіданні 01.04.2025 року представник ОСОБА_3 адвокат Бороган В.В. звернув увагу апеляційного суду, що у справі містяться два висновки експертизи один від 05.07.2023 року за ініціативою ОСОБА_3 , а другий від 20.12.2023 року за ініціативою відповідно ОСОБА_1 . Єдина відмінність між цими 2-ма експертними висновками у ціні автомобіля, яка пов`язана з коливанням курсу національної валюти до долара США та євро. Тому і була взята за основу ціна автомобіля, вказана в останній експертизі від 20.12.2023 року, яка оплачена ОСОБА_1 , але орієнтуючись на цю більш високу ціну автомобіля збільшилася грошова вартість частки ОСОБА_1 , що має відшкодувати їй ОСОБА_3 , шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок суду. Проте, дана обставина не позбавляє ОСОБА_3 на відшкодування витрат з оплати на проведення експертизи від 05.07.2023 року, які поніс останній у зв`язку з розглядом справи за наслідками якої його позовні вимоги було задоволено.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати, здійснені ОСОБА_3 за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню.

Слід звернути увагу, що суд першої інстанції не вирішував питання про судові витрати понесені ОСОБА_1 на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, висновок експерта за якою датований 20 грудня 2023 року, що не позбавляє останню можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення суду.

Отже, враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг та їх характер, тривалість розгляду справи в суді першої інстанції та її результат, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції правомірно стягнув судові витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 20 000 грн та витрат на проведення судової експертизи у розмірі 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 08.04.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова