ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/954/25
Провадження № 22-ц/821/642/25
категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Семенюк Ольга Григорівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2025 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Булгакової Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона та відповідач є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.05.2023 Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, починаючи стягнення з 29.05.2023 і до досягнення ОСОБА_1 повноліття.

Вказує, що у Другому відділі державної виконавчої служби м. Черкаси ЦМУ МЮ ( м. Київ) відкрито виконавче провадження №71923348 з примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2024 припинено стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , що стягуються на підставі судового наказу. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення і до повноліття дитини.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 1 439,75 грн у виконавчому провадження № 71923348, що знаходиться на примусовому виконанні.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 був звільнений від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 1 439,75 грн у виконавчому провадженні №71923348 лише за січень 2024 року.

За період часу з 01.02.2024 по 28.12.2024 ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 звільнений не був.

Проте, відповідач не виконує обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, через що виникла заборгованість по їх сплаті, яка станом на 01.12.2024 становить 60 741,09 грн.

Позивачка вказує, що через несплату відповідачем аліментів. вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, оскільки діти перебували на її утриманні, після переїзду сина до батька, донька продовжує перебувати на її утриманні , тому вона змушена звернутися з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно наведених розрахунків пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів становить 156 198,13 грн. Проте, враховуючи норми Сімейного кодексу України, згідно яких розмір пені за прострочення сплати аліментів не повинен перевищувати 100 % заборгованості, яка станом на 01.12.2024 становить 60 741,09 грн, вважає, що до стягнення підлягає сума 60 741,09 грн.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 29.05.2023 по 28.12.2024 в розмірі 60 741,09 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - визнано неподаною і повернуто заявнику.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати перешкоди, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачкою та/або її представником у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, у зв`язку із чим суддя прийшла до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 лютого 2025 року через засоби поштового зв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Семенюк О.Г., вважаючи, що повернення позовної заяви із підстав наведених судом, є формальними та сумнівними з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин та доказів.

Суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватися на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, вирішується судом під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обгрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до порушення процесуальних вимог, встановлених законом.

Суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання відкриття провадження на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків, з тих підстав, що вона не відповідає вимогам, встановленим статями 175, 177 ЦПК України, а саме у позовній заяві не зазначено ціну позову та не надано обгрунтованого розрахунку суми пені за прострочення сплати аліменті за період з 29.05.2023 по 28.12.2024.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху 06 лютого 2025 року надіслано на електронну адресу представнику позивача - адвокату Семенюк О.Г., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа ( зворотня сторінка а.с. 13).

06 лютого 2025 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_1 адвокат Семенюк О.Г., подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та уточнену позовну заяву.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду, яка входить в перелік ухвал, визначених ст. 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - визнано неподаною і повернуто заявнику в зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

П. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржено ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявнику).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи в судове засідання.

Ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч. 3 статті 185 ЦПК України і виходив із того, що стороною позивача не в повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 05.02.2025, зокрема, не надано обгрунтованого розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 29.05.2023 по 28.12.2024. Посилання на те, що розрахунок, наявний в тексті позовної заяви у вигляді таблиці, яка складена за формулою, зазначеною у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, суд не прийняв до уваги, оскільки у позовній заяві міститься «Розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів згідно даних, наведених у розрахунку станом на 04.05.2021», у даному розрахунку пеня розрахована станом на 01.12.2024, а позивачка просить стягнути пеню за період з 29.05.2023 по 28.12.2024.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по наступних підставах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Крім того, згідно з положеннями ст.ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та на підтвердження позовних вимог надала докази, які, на її думку, підтверджують заявлені вимоги. Крім того, в позовній заяві було наведено розрахунок розміру неустойки (пені).

Суд першої інстанції встановивши, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України постановив ухвалу про залишення заяви без руху.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України і 177 ЦПК України, а саме, позивачем не зазначена ціна позову та не надано обгрунтованого розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 29.05.2023 по 28.12.2024.

Даною ухвалою також встановлено строк для усунення недоліків заяви 5 днів з дня отримання ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк, заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

06 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Семенюк О.Г. через засоби поштового зв`язку подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та уточнену позовну заяву з наведенням в ній розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене, не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення її позовної заяви без руху, ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву.

Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивачем помилково зазначено «Розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів згідно даних, наведених у розрахунку станом на 04.05.2021», оскільки в таблиці розрахунок пені проведено з травня 2023 року по грудень 2024 із зазначенням прострочених днів у місяці, за які здійснювалися розрахунки пені, що відповідає періоду, визначеному позивачем в прохальній частині позовної заяви ( з 29.05.2023 по 28.12.2024).

Крім того, встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, провадження № 61-2192св20.

На зазначене суд першої інстанції не звернув належної уваги і передчасно постановив ухвалу про повернення позовної заяви.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, оскільки позивач усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 05.02.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2025 року- скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Ю.В. Сіренко