КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 370/950/24

номер провадження: 22-ц/824/5831/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою Макарівської селищної ради на рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року у складі судді Білоцької Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1, який діє в інтересах: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Макарівської селищної ради про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , звернулися до суду з позовом до Макарівської селищної ради про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, щорішенням Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18 листопада 2009 року за №188-29-V ОСОБА_1 , як священнослужителю Свято-Покровської парафії села Забуяння, було надано для проживання житловий будинок АДРЕСА_1 . В наданому будинку ОСОБА_1 проживає з 2009 року, а зареєстрований в ньому як наймач з 2019 року.

Позивачі вказували, що у вказаному будинку також проживають та зареєстровані дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та їх діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,15 га, яка заходиться у їхньому користуванні.

Вважають, що оскільки вони є наймачами житлового будинку, тому ОСОБА_1 та члени його сім`ї, які користуються нарівні з ним усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, мають право на приватизацію вищезазначеного житлового будинку.

Указували, що з метою отримання дозволу на приватизацію житлового будинку в кінці 2021 року ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області. Проте, органом приватизації державного житлового фонду при Макарівській селищній раді №01 від 05 січня 2022 року у приватизації житлового будинку йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю ордеру, рішення, на підставі якого він набув право найму житлового будинку та документів, що підтверджують невикористання членами його родини житлових чеків для безоплатної приватизації державного житлового фонду.

Позивачі вважають відмову органу приватизації державного житлового фонду при Макарівській селищній ради, яка оформлена протоколом №01 від 05 січня 2022 року, протиправною, а тому вимушені звернутися з даним позовом до суду.

З урахуванням наведеного, позивачі просили:

визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право на приватизації житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на вселення в зазначене вище житлове приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

зобов`язати Макарівську селищну раду Бучанського району Київської області провести дії щодо приватизації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на вселення в зазначене вище житлове приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право на приватизацію житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на вселення в зазначене житлове приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зобов`язано Макарівську селищну раду Бучанського району Київської області провести дії щодо приватизації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житлового будинку АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на вселення в зазначене житлове приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Макарівська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоорганом місцевого самоврядування надано дозвіл у постійне користування: по-перше, службового будинку, по-друге, без права приватизації, по-третє, релігійній громаді УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння. В свою чергу, позивач ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку з членами сім`ї, як священнослужитель УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння, та з дозволу/погодження цієї релігійної громади. Тобто, у разі припинення виконання позивачем своїх обов`язків, як священнослужителя/настоятеля, останній за рішенням релігійної громади втрачає і право проживання та користування вищевказаним житловим будинком.

Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду порушено права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі в якості відповідача чи третьої особи, а саме: релігійної громади УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння чи їх правонаступника.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином не досліджено та не обґрунтовано у системному взаємозв`язку з рішенням Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18 листопада 2009 року за №188-29-V наявність права на приватизацію спірного житлового будинку в порядку вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме у позивача, а також факт отримання ним ордеру на жиле приміщення у встановленому законодавством порядку, як наслідок, висновок суду першої інстанції щодо визнання за позивачами права на приватизацію спірного житлового будинку в порядку вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за відсутності ордеру на вселення є передчасним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Позивачі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18 листопада 2009 року за №188-29-V надано дозвіл у постійне користування службового будинку, загальною площею 116 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , без права приватизації, релігійній громаді УПЦ Свято-Покровської парафії с.Забуяння (а.с. 20).

Установлено, що ОСОБА_1 , як священослужитель УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння, разом зі своєю дружиною - ОСОБА_2 та дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проживають у вказаному будинку та є його наймачем разом з членами сім`ї.

Факт родинних відносин між позивачами підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.43-47).

Так, згідно відмітки у паспорті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та витягу з реєстру територіальної громади від 20 березня 2024 року, він зареєстрований у вказаному будинку з 27 квітня 2010 року, а його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також зареєстрована у вказаному будинку з 28 лютого 2010 року (а.с.8-9,11).

Їх діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровані у вказаному будинку з 06 лютого 2018 року (а.с.12-16).

Указаний склад сім`ї позивачів підтверджується даними довідки № 81/16.6-08 від 20 березня 2024 року та витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 березня 2024 року (а.с.17-18).

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2022 року за адресою проживання позивачів: АДРЕСА_1 , складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї або домогосподарства, стан житлового приміщення задовільний (а.с. 19).

З протоколу № 01 засідання органу приватизації державного житлового фонду при Макарівській селищній раді від 05 січня 2022 року слідує, що відмовлено ОСОБА_8 у наданні дозволу на приватизацію житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю наданих документів вимогам пункту 14 Положення про орган приватизації державного житлового фонду при Макарівській селищній раді та пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (не надано копію документа, на підставі якого громадянин набув право найму житлового будинку (ордер, рішенні та інше) та документів, що підтверджують невикористання членами сім`ї ОСОБА_1 житлових чеків на приватизації державного житлового фонду) (а.с. 21-22).

Згідно технічного паспорту на індивідуальний жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 09 вересня 2008 року до складу домоволодіння входить: житловий будинок (А), загальною площею 116,6 кв.м, житловою площею 77,0 кв.м, веранда (а), ганок, веранда (а1), гараж (Б), сарай (В), літня кухня (Г), убиральня (Е), погріб (Ж), сарай (З), сарай (К), сарай (Р), колодязь №1, огорожа № 2-11 (а.с.23-26).

Наявними у справі довідками, рахунками та актом звірки підтверджується факт сплати позивачами комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-30).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив із того, що сукупність наявних у справі доказів дають підстави для висновку, що позивачі мають право на приватизацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру на вселення в зазначене житлове приміщення.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Частинами третьою, п`ятою ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до вимог ст.1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення №369), встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Згідно з п.17 Положення №369 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення №369 про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено список документів, які подає особа до органів приватизації.

Зокрема, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Отже з системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення №369 слід дійти висновку, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири.

За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

За загальними положеннями ЦПК Українина суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2022 року у справі № 686/24506/20 (провадження № 61-17180сво21).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначалося вище та не заперечується позивачами, рішенням Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18 листопада 2009 року за №188-29-V надано дозвіл у постійне користування службового будинку, загальною площею 116 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , без права приватизації, релігійній громаді УПЦ Свято-Покровської парафії с. Забуяння.

Тобто, органом місцевого самоврядування надано дозвіл у постійне користування службового будинку, без права приватизації саме релігійній громаді УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння, а не позивачу з родиною, як фізичним особам.

Позивач ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку разом з членами своєї сім`ї, як священнослужитель УПЦ Свято-Покровської парафії села Забуяння.

Таким чином, у разі припинення виконання позивачем своїх обов`язків, як священнослужителя/настоятеля, останній за рішенням релігійної громади може втратити і право проживання та користування вищевказаним житловим будинком.

Водночас, враховуючи, що вказаний вище житловий будинок органом місцевого самоврядування наданий у постійне користування саме релігійній громаді УПЦ Свято-Покровської парафії с. Забуяння, та приймаючи до уваги предмет спору у цій справі, така релігійна громада повинна бути залучена до участі у цій справі, оскільки потенційна приватизація цього будинку стосується інтересів цієї релігійної громади.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач ОСОБА_1 у порядку, передбаченому п. 18 Положення №369, додав до заяви про приватизацію необхідні документи для законної приватизації, а саме, документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивачами порушена (не дотримана) процедура приватизації спірного будинковолодіння.

При вирішенні спору, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище вимог закону, правових висновків Верховного Суду та фактичних обставин справи, належними чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги Макарівська селищна рада сплатила судовий збір у загальному розмірі 3 633 грн 60 коп. (а.с.106, 121).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює рішення про відмову в позові, то сплачений скаржником розмір судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню із повнолітніх позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Макарівської селищної ради судовий збір у розмірі по 1 211 грн 20 коп., з кожного.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Макарівської селищної ради задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Макарівської селищної ради, про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Макарівської селищної ради судовий збір у розмірі по 1 211 грн 20 коп., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: