Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1552/21

18 квітня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.

з участю: представника позивача

ПАТ «Страхова група «ТАС» - Синельнікова М.О. (в режимі ВКЗ),

відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Тиніва І.Д.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів (в порядку суброгації), -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів (в порядку суброгації).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.07.2018 року ОСОБА_1 в с.Ходорківці Жидачівського р-ну Львівської області, керуючи вантажним автомобілем «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив частковий виїзд напівпричепа на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п.2.3(6), 12.1, 1.2, 1.5, 12.4 ПДР України.

Постановою Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області від 11.06.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 .

Вказаний автомобіль застрахований ПАТ «Страхова Група «ТАС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року. Страховим випадком за Договором є настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою ЗТЗ.

З метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП, ПАТ «Страхова Група «ТАС» було замовлено автотоварознавче дослідження.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №38/18 від 24.07.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ становить - 1510932 грн. 78 коп. Це свідчить, як зазначає позивач, що вартість відновлювального ремонту перевищує 70% його дійсної вартості на дату страхового випадку, а тому транспортний засіб є фізично знищеним.

На підставі даного звіту про оцінку транспортного засобу №38/18 від 24.07.2018 року, онлайн-аукціону з продажу автомобілів у пошкодженому стані (зобов`язуюча пропозиція), Додаткової угоди від 14.08.2018 року до Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року та страхового акту, ПАТ «Страхова Група «ТАС» визначило суму страхового відшкодування в розмірі - 1087391 грн. 73 коп.

Згідно платіжного доручення №94697 від 03.09.2018 року, ПАТ «Страхова Група «ТАС» здійснило частину виплати страхового відшкодування в розмірі -1070141 грн. 73 коп. на реквізити зазначені страхувальником в Додатковій угоді від 14.08.2018 року до Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року. Іншу частину страхового відшкодування в розмірі - 17250 грн. було зараховано в рахунок несплачених страхових платежів, що підтверджується довідкою про надходження страхових платежів.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Кредо» за полісом ОСЦПВ №АМ/3729675, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Франшиза згідно полісу складає - 00 грн. 00 коп. Ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить - 100000 грн.

07.09.2018 року позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування вих.№Г0401/3559 до ТДВ «СК «Кредо» з усіма необхідними документами для прийняття рішення, відповідно до вимог встановлених ст.35 З-ну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Позивач вважає, що оскільки відповідальність страховика за полісом ОСЦПВ обмежується страховою сумою, відповідач - ОСОБА_1 зобов`язаний для повного відшкодування завданої шкоди сплатити різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням, а саме: 987391 грн. 73 коп.

Тому, 30.12.2020 року на адресу відповідача була направлена досудова вимога вих.№03294/9220 про добровільне відшкодування завданої шкоди, однак відшкодування на момент подання позову так і не було сплачено, що змусило ПАТ «Страхова група «ТАС»звернутись за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні представник позивача - ПАТ «Страхова Група ТАС» , адвокат Синельніков М.О. позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив відповідача ОСОБА_1 від 30.08.2021 року, додаткових письмових поясненнях від 15.05.2024 року та 08.04.2025 року та просив їх задоволити, з врахуванням висновку проведеної в даній справі судової автотоварознавчої експертизи №1678/23-28 від 05.01.2024 року, та стягнути з відповідача ОСОБА_1 різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі - 971917 грн. 37 коп., а також судові витрати по даній справі, тобто фактично зменшив позовні вимоги.

Відповідач та його представник, адвокат Тинів І.Д. в судовому засіданні вимоги ПАТ «Страхова група «ТАС» не визнали в повному обсязі з підстав, наведених ними у відзиві на позов від 13.08.2021 року та письмових поясненнях від 29.11.2021 року.

Зокрема представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ПАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів (в порядку суброгації) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП є безпідставними.

Не заперечує ту обставину, що 08.07.2018 року ОСОБА_1 виїхав вантажним автомобілем «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 , які належать на праві власності ТзОВ «Інвест Дилер» із м.Ковель в напрямку м.Надвірна для завантаження нафтопродуктів і близько 19 год. 40 хв. в с.Ходорківці, Жидачівського району, Львівської області відбулося зіткнення із автомобілем «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 , власником якого була ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Надвірнянського р-нного суду від 11.06.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Однак акцентує, що відповідач ОСОБА_1 14.07.2016 року на підставі наказу №26-к був прийнятий на роботу у ТОВ «Зелена Говерла» на посаду водія і здійснював вантажні перевезення нафтопродуктів.

Таким чином, станом на 08.07.2018 року (на момент виникнення ДТП) ОСОБА_1 працював водієм у ТОВ «Зелена Говерла» і користувався транспортним засобом відповідно до своїх трудових обов`язків, про що вказано у записах його трудової книжки (копія трудової книжки додається).

23.03.2020 року на підставі наказу №21-к він ( ОСОБА_1 ) був звільнений з роботи по переводу у ТОВ «Стратегія Експо».

Представник відповідача вважає, що враховуючи вищевказане, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в даному випадку має ТОВ «Зелена Говерла».

Аналогічні пояснення щодо заявленого ПАТ «Страхова група «ТАС» позову, надав суду і відповідач ОСОБА_1 .

Просили суд у задоволенні позову ПАТ «Страхова група «ТАС» відмовити і, відповідно, стягнути з позивача судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги ОСОБА_1 в сумі - 7000 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача-адвоката Синельнікова М.О., відповідача ОСОБА_1 та його представника, адвоката - Тиніва І.Д., дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В процесі судового розгляду судом достовірно встановлено, що 08.07.2018 року відповідач ОСОБА_1 в с. Ходорківці Жидачівського р-ну Львівської області, керуючи вантажним автомобілем «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив частковий виїзд напівпричепа на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п.2.3(6), 12.1, 1.2, 1.5, 12.4 ПДР України.

Дана обставина підтверджується постановою Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області від 11.06.2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.24-28).

Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП 08.07.2018 року встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З`ясовано також, що внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 . Даний автомобіль був застрахований ПАТ «Страхова Група «ТАС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 р. Страховим випадком за Договором є настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою ЗТЗ (т.1 а.с.7-18).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання збіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП, ПАТ «Страхова Група «ТАС» було замовлено автотоварознавче дослідження.

Згідно п. 9.26.6) Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 р., під «Знищенням ЗТЗ» мається на увазі, що витрати на відновлювальний ремонт ЗТЗ дорівнюють або перевищують 70% його дійсної вартості на дату настання страхового випадку.

А відповідно до п.15.2.2 Договору, розмір матеріального збитку при «Знищенні ЗТЗ», визначається дійсна вартість ЗТЗ на дату настання страхового випадку, визначена згідно з Актом товарознавчого дослідження.

Як вбачається із звіту про оцінку колісного транспортного засобу №38/18 від 24.07.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ становить - 1510932 грн. 78 коп. (т.1 а.с.29-36). Це свідчить, що вартість відновлювального ремонту перевищує 70% його дійсної вартості на дату страхового випадку, а тому транспортний засіб є фізично знищеним.

Відповідно до ст.25 З-ну України «Про страхування», п.15.3.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року, на підставі звіту про оцінку транспортного засобу №38/18 від 24.07.2018 р., онлайн-аукціону з продажу автомобілів у пошкодженому стані (зобов`язуюча пропозиція), Додаткової угоди від 14.08.2018 р. до Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 р. та страхового акту, ПАТ «Страхова Група «ТАС» визначило суму страхового відшкодування в розмірі - 1087391 грн. 73 коп. (т.1 а.с.85-89).

Зі змісту п.15.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року видно, що у разі, якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим Договором, що неоплачені (не залежно від того, термін сплати настав чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим Договором.

А платіжним дорученням №94697 від 03.09.2018 року, підтверджується та обставина, що ПАТ «Страхова Група «ТАС» здійснило частину виплати страхового відшкодування в розмірі 1070141 грн. 73 коп. на реквізити зазначені страхувальником в Додатковій угоді від 14.08.2018 р. до Договору добровільного страхування наземного транспорту №FО-00030439 від 18.11.2017 року. Іншу частину страхового відшкодування в розмірі - 17250 грн. було зараховано в рахунок несплачених страхових платежів, що підтверджується довідкою про надходження страхових платежів (т.1 а.с.90).

Як видно з витягу з Централізованої бази даних МТСБУ цивільна відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Кредо» за полісом ОСЦПВ №АМ/ 3729675. Франшиза згідно полісу складає - 00 грн. 00 коп., ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить - 100000 грн. (т.1 а.с.97-98).

В подальшому, а саме 07.09.2018 року позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування вих.№Г0401/3559 до ТДВ «СК «Кредо» з усіма необхідними документами для прийняття рішення, відповідно до вимог встановлених ст.35 З-ну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (т.1 а.с.92).

Із змісту п.22.1 ст. 22 З-ну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

ТДВ «СК «Кредо» сплатило ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 100000 грн.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України.

Також відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так як відповідальність страховика за полісом ОСЦПВ обмежується страховою сумою, сплатити різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням для повного відшкодування завданої шкоди зобов`язаний відповідач ОСОБА_1 .

В зв`язку з цим, 30.12.2020 року на адресу відповідача була направлена досудова вимога вих.№03294/9220 про добровільне відшкодування завданої шкоди, однак відшкодування на момент подання позову ОСОБА_1 так і не було сплачено, що стало причиною звернення ПАТ «Страхова група «ТАС» за захистом своїх прав до суду (т.1 а.с.94-96).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана лину фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Ст.993 ЦК України та ст.27 З-ну України «Про страхування», передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У відповідності до п.п.4, 7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013року, обов`язок і відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд також звертає увагу, що в процесі судового розгляду, за клопотанням представника відповідача, адвоката Тиніва І.Д. ухвалою суду від 29.04.2022 року по даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено Івано-Франківському НДЕКЦ і на вирішення якої поставлено питання:

1. Яка ринкова вартість автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на дату вчинення ДТП (08.07.2018 року)?;

2. Яка реальна залишкова вартість (вартість транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані, тобто вартість придатних залишків автомобіля) станом на час огляду, в цінах на дату ДТП?;

3. Яка реальна вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику транспортного засобу «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо -транспортної пригоди, що відбулась 08 липня 2018 року, станом на час огляду, в цінах на дату ДТП (при цьому встановити також відновлювальну вартість транспортного засобу, та чи не буде відновлювальна вартість перевищувати ціну транспортного засобу, яка була до пошкодження в цінах на момент ДТП)? (т.1 а.с.223-224).

Разом з тим, як вбачається з повідомлення судового експерта Івано-Франківського НДЕКЦ Губара О.І. від 14.11.2022 року №СЕ-19/109-22/4456-АВ, проаналізувавши всі надані на дослідження матеріали ним встановлено, що у матеріалах міститься копія звіту №38/18 про оцінку КТЗ від 24.07.2018 року в якому можуть бути вихідні дані необхідні для встановлення ринкової вартості автомобіля, характер, обсяг пошкоджень автомобіля та ін., однак експерту станом на 14.11.2022 року автомобіль на огляд не надавався, інші необхідні матеріали на дослідження не були надані, а надані фотозображення є недостатніми для проведення експертизи, тому у експерта немає можливості вирішити питання постановлені в ухвалі суду у зв`язку з чим експерт повідомляє про неможливість проведення експертизи (т.1, а.с.239-240).

Відповідно, ухвалою суду від 01.12.2022 року провадження у зазначеній справі було поновлено.

В подальшому, ухвалою суду від 28.03.2023 року було задоволене клопотання представника відповідача - адвоката Тиніва І.Д. про призначення автотоварознавчої експертизи, однак уже за наявними матеріалами цивільної справи №348/1552/21.

На вирішення експертизи, яку було доручено провести експертам Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ були поставлені питання, аналогічні питанням, що ставилися судом в ухвалі від 29.04.2022 року експертам Івано-Франківського НДЕКЦ (т.2, а.с.13-14).

23.01.2024 року провадження у справі поновлено, оскільки 17.01.2024 року від Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ надійшов висновок експерта №1678/23 від 05.01.2024 року.

Як вбачається з даного висновку ринкова вартість автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на дату вчинення ДТП (08.07.2018 року) могла складати - 2063713 грн. 75 коп.

Реальна залишкова вартість (вартість транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 в пошкодженому стані, тобто вартість придатних залишків автомобіля) станом на час огляду, в цінах на дату ДТП може складати - 991796 грн. 38 коп.

Реальна вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику транспортного засобу «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 08.07.2018 року станом на час огляду, в цінах на дату ДТП може складати - 1071917 грн. 37 коп. (т.2, а.с.19-34).

Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Кредо» за полісом ОСЦПВ №АМ/ 3729675 з лімітом відповідальності страховика за матеріальну шкоду 100000 грн., тому саме він - відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний для повного відшкодування завданої шкоди сплатити різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням, а саме: 1071917 грн. 37 коп. - 100000 грн. = 971917 грн. 37 коп.

Посилаючись на наявність права зворотної вимоги до відповідача ОСОБА_1 (винуватця ДТП), позивач - ПАТ «Страхова група «ТАС» звернувся до суду з даним цивільним позовом та просить суд стягнути в порядку суброгації дані кошти.

З даного приводу суд контатує, що відповідно до ч.1 ст.25 З-ну України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій ст.990 ЦК України.

Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 З-ну України «Про страхування» відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст.993 ЦК України та ст.27 З-ну України «Про страхування». Право ж регресу регулюється ч.1 ст.1191 ЦК України.

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України), а також ст.38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК і ст.27 З-ну України «Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст.515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст.993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч.1 ст.ст.261, 262 ЦК України).

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу ст.27 З-ну України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована.

Відповідно до ст.29 З-ну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ст.1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст.993 цього Кодексу та ст.27 З-ну України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 З-ну України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, на підставі ст.993 ЦК УКраїни та ст.27 Закону України «Про страхування в порядку суброгації» до ПАТ «СК «Страхова група «ТАС» правомірно перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 в порядку суброгації.

Таким чином, на переконання суду, беручи до уваги всі здобуті в судовому засіданні докази, сума 971917 грн. 37 коп. підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС».

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 та його представника про те, що він ( ОСОБА_1 ) на час скоєння ДТП 08.07.2018 року здійснював вантажні перевезення перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Зелена Говерла» та виконував трудові функції, тому в силу вимог ч.1 ст.1172 ЦК України відшкодовувати шкоду, завдану працівником, повинен роботодавець, суд зауважує таке:

Так, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

08.07.2018 (неділя) о 19 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 скоїв зіткнення та пошкодив автомобіль «АUDI Q7», держ. номер НОМЕР_3 . Водій ОСОБА_1 на момент ДТП дійсно був працівником ТОВ «Зелена Говерла», що не заперечується сторонами по справі.

Разом з тим, автомобіль «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 на момент ДТП належав ТОВ «Інвест-Дилер», юридична адреса: м.Дніпро, вул.Б.Хмельницького, що підтверджується копією довідки №831267, виданої Жидачівським ВП Стрийського відділу ГУНП у Львівській області (т.1, а.с.22-23).

Верховний суд у постанові від 21.08.2020 року у справі №905/1391/19 зазначив, що тлумачення ч.1 ст.1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною чи фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС від 21.02.2019 року у справі №355/1394/16-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року (справа N 426/16825/16-ц) на підставі аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК дійшла висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

КГС ВС у своїй постанові від 25.07.2018 року у справі №914/820/17 також підкреслив, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Таким чином, недостатньо довести лише факт, що заподіювач шкоди на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із відповідачем, але обов`язково необхідно довести, що він виконував його трудові (службові) обов`язки.

Однак, як перевірено в судовому засіданні, на момент ДТП роботодавець ТОВ «Зелена Говерла» не був володільцем автомобіля «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 .

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 та його представником не було надано доказів на підтвердження того, що використовуючи транспортний засіб, який належить ТОВ «Інвест-Дилер» він (відповідач) виконував трудові обов`язки водія ТОВ «Зелена Говерла», а також доказів на підтвердження факту залучення його (відповідача) до роботи на користь ТОВ «Зелена Говерла» на транспортному засобі ТОВ «Інвест-Дилер».

Суд критично оцінює і показання допитаної в судовому засіданні в якості свідка - ОСОБА_4 , яка суду повідомила, що в період з 2013 року по 2020 рік вона працювала диспетчером в ТОВ «Зелена Говерла», юридична адреса - вул.Макуха, 2В, офіс 8, про те, що автомобіль яким керував відповідач ОСОБА_1 перебував в оренді ТОВ «Зелена Говерла», яке спеціалізувалося на перевезенні нафтопродуктів, що вона заповнювала та видавала водіям товариства, в тому числі і водію бензовоза ОСОБА_1 , який працював вахтовим методом та в рейс їхав на два тижні, подорожні листи, які крім неї підписували ще лікар та механік, що його ( ОСОБА_1 ) рейс відстежувався по навігації, що в той день коли сталася ДТП ОСОБА_1 повертався вже розвантажений з відрядження в м.Надвірна, та вважає такі її пояснення голослівними, оскільки вони нічим окрім слів не підтверджені.

Зокрема, в ході судового розгляду не надано доказів, як того вимагає ЦПК України, на якій правовій підставі (договір оренди, найму, позички) ОСОБА_1 , який перебував у трудових (службових) відносинах з ТОВ «Зелена Говерла» користувався автомобілем «VОLVO FН 12», держ. номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «INВОХ», держ. номер НОМЕР_2 , володільцем якого було ТОВ «Інвест-Дилер».

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. (ч.1, ст.799 ЦК України).

Якщо наймодавець чи наймач є фізичною особою, то такий договір повинен бути обов`язково нотаріально засвідчений (ч.2, ст.799 ЦКУ).

Відповідно до п.3.2, гл.5 Наказу Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», договори про найм (оренду) або позичку транспортного засобу посвідчуються нотаріусами незалежно від місця їх реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору, він вважається нікчемним та не породжує правових наслідків.

А у відповідності до ст.218 ЦК України у разі недодержання сторонами письмової форми правочину, факт вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Також, згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, документами на перевезення вантажів є:

1) лист вантажного автомобіля, який є доказом для визначення та

обліку роботи автомобільного транспортного засобу;

2) товарно-транспортна накладна, яка є основним документом на перевезення вантажів та повинна містити всі обов`язкові реквізити, визначені З-ном України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Вказаних документів відповідачем ОСОБА_1 не надано та їх складання його роботодавцем - ТОВ «Зелена Говерла» ні ним (відповідачем), ні свідком, ні письмовими доказами - не підтверджено.

Крім того, як було достовірно встановлено судом з відкритих джерел, ТОВ «Зелена Говерла» припинила свою діяльність 02.10.2020 року. Номер запису: 013008364. Державна реєстрація припинена в результаті ліквідації юридичної особи.

Заперечення відповідача та його представника проти позовних вимог не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на встановлені судом обставини та вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - ПАТ «СК «Страхова група «ТАС» суми 971917 грн. 37 коп.(згідно експертного висновку Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ №1678/23 від 05.01.2024 року).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову на вказану суму, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви будуть становити 14578 грн. 76 коп. та також покладаються на відповідача.

На підставі ст.ст.25, 27 З-ну України «Про страхування», ст.ст.22, 29 З-ну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.16, 22, 509, 526, 530, 610, 993, 1192, 1194, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1188 ЦК УКраїни, керуючись ст.ст.4, 12, 13, ч.1, 2 ст.76, ст.ст.77, 81, 89, 141 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного Акціонерного Товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів (в порядку суброгації) задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Страхова група «ТАС», , адреса: Україна, 03117, м.Київ, проспект Берестейський, будинок, 65, - 971917 (дев`ятсот сімдесят одну тисячу дев`ятсот сімнадцять) грн. 37 коп. основного боргу та 14578 грн. 76 коп. сплаченого судового збору, всього - 986496 грн. 13 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Грещук Р.П.