Справа № 367/2233/25
Провадження №2-з/367/56/2025
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

14 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі: головуючого судді Чернової О.В., за участі секретаря Шпильового Р.О., розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивачів адвоката Коротюк М.Г. про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява.

11.04.2025 року представник позивачів - адвокат Коротюк М.Г. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080) та заборонити нотаріусам, Міністерству юстиції України, іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що позивачі звернулись до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження.

Зазначає, що позивачі правомірно набули спірну квартиру, придбавши її у ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого та оплаченого договору купівлі-продажу, а останній, в свою чергу, правомірно набув право власності на спірну квартиру від замовника будівництва ОСОБА_6 на підставі договору про спільну діяльність від 18.06.2014 року та повністю вніс кошти за квартиру.

Вказує, що у ОСОБА_4 були відсутні правові підстави для набуття у власність спірної квартири за АДРЕСА_1 , подані останньою документи для проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 є підробленими

Додає, що замовник будівництва не отримував жодних коштів за спірну квартиру від ОСОБА_4 , а заява про їх отримання є підробною та нотаріусом ніколи не посвідчувалась.

В подальшому укладено ряд правочинів, серед яких договір іпотеки від 08.04.2024, договір дарування від 30.04.2024 року, договір довічного утримання від 04.05.2024 року, спрямований на виведення майна із власності позивачів та перешкоджанню його подальшому витребуванню законними власниками.

На даний момент, згідно з відомостями з ДРРП, право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , який дізнавшись про звернення позивачів до суду з вказаним позовом, з метою убезпечення власного майна, може відчужити його на користь третіх осіб, що, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження, може призвести до ускладнення виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає, що неявка осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання з розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову не перешкоджає розгляду цього питання.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи №367/2233/25 (провадження №2/367/3444/2025), суд дійшов наступного висновку.

Із наявних у справі доказів вбачається, що 23.01.2024 року ОСОБА_7 було відчужено квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в рівних частках по 1/2 частки квартири кожному з покупців) на підставі договору купівлі-продажу №15 від 23.01.2024 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Шевченко Ю. В..

Грошові кошти від ОСОБА_7 за квартиру АДРЕСА_2 було отримано замовником будівництва - ОСОБА_6 в повному обсязі у відповідності до укладених договорів, що зафіксовано в нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_6 , як замовника будівництва, від 27.03.2024 року №197.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_4 , наказом Міністерства юстиції України за №716/5 від 18.03.2024 року рішення про державну реєстрацію речових прав щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було скасовано.

На підтвердження того, що ОСОБА_4 внесла кошти у спільну діяльність в сумі, визначеній Договором про спільну діяльність, за що має отримати у власність квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 надано нотаріально посвідчену заяву за підписом ОСОБА_8 (в інтересах ОСОБА_6 ) від 12.03.2015 року реєстровий №130, яка посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В.

Відомості про іпотеку та заборону відчуження вказаної квартири було внесено до Державного реєстру речових прав (запис про іпотеку №54436311 від 04.04.2024 року та запис про заборону відчуження №54436391 від 04.04.2024 року).

Наказом Міністерства юстиції України від 02.05.2024 року №1315/5, за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 було анульовано рішення від 02.04.2024 №72369380 державного реєстратора Кошового В.П. та рішення від 04.04.2024 року №72433064 №72432961 приватного нотаріуса Лагоди О.С.

30.04.2024 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдаровуваний) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Клименко Д.Б. за реєстровим номером №1452.

В подальшому, ОСОБА_5 уклав договір довічного утримання із ОСОБА_3 від 04.05.2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Шурпіновим В.І. за реєстровим №125.

В нотаріально посвідченій заяві від 27.03.2024 року №198 ОСОБА_6 підтвердив те, що не отримував жодних коштів та/або внесків в іншій формі від ОСОБА_4 чи ОСОБА_8 за спірну квартиру АДРЕСА_2 .

З відомостей ДРРП вбачається, що право власності на спірну квартиру з 02.04.2024 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Шурпіновим В. за №125.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 02 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст.152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 02 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п.4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року №4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позову є витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що співмірними із заявленими позовними вимогами є вимоги про забезпечення позову у вигляді заборони проведення реєстраційних дій щодо спірного майна.

При цьому щодо необхідності вжиття одночасно і заходів забезпечення позову у виді арешту спірного майна, яке включає в себе заборону і розпорядження і користування майном, подана заява не містить достатнього обґрунтування, тому в цій частині задоволенню не підлягає.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

За приписами ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнень чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивачів, суд приходить до висновку, що заява представника позивачів адвоката Коротюка М.Г. про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження позову підлягає частковому задоволенню шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження (у тому числі вчинення інших дій, пов`язаних із передачею майна) спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 151, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачів адвоката Коротюка М.Г. про забезпечення позову,- задовольнити частково.

Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080.

В задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, державному реєстратору до виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.В. Чернова