справа № 208/2664/24
№ провадження 2/208/117/25
06 березня 2025 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Кіблицької М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
У своєму позові позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м..
- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м..
В обґрунтування позову позивач зазначає наступне:
Позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2009 року. Від даного шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини з грудня 2023 року.
За час шлюбу подружжям за спільні кошти було набуте нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м..
У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, тому ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.
2. Заяви, клопотання позивача та відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник Плетенко К.Ю. не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
3. Процесуальні дії по справі.
10 червня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.
23 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази.
Як встановлено судом, 12 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений шлюб Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 12 червня 2009 року, актовий запис № 240 (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №599, та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 537 (а.с.15-16).
В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 20 січня 2011 року, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_2 купив квартиру під номером АДРЕСА_2 . Даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1-12 (а.с.17).
Відповідно до витягу №28864257 про державну реєстрацію прав від 02.02.2011 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 січня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-12 (а.с.19).
Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на квартиру під номером АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 20-21).
Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України.
Відповідно до змісту ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Так, згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв`язку з чим обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів як поділ спільного майна, придбаного в період шлюбу.
5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Згідно частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до вимог ст.ст.69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Однак, жодна із сторін не оспорювала принципу рівності часток подружжя у майні, жодних доказів про існування підстав для відступу від рівності часток суду не представили.
А тому, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, слід визнати, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 частині майна: квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Статтею 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
На сьогоднішній день сторони не мають можливості вільно розпорядитися належним їм майном.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана сторонами в період шлюбу та позивач має право на поділ даного майна у рівних частках, що відповідно до вимог ст.ст.69-70 СК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
6. Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 566,51 грн., що документально підтверджено.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 15, 16, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : майно, придбане в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м..
Поділити спільне сумісне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири та визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3 566 (три тисячі п`ятсот шістдесят шість) 51 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Похваліта С. М.