КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.02.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 27.02.2025 ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 27.02.2025 справу передано для розгляду судді-доповідачу Оніщуку М.І., судді, які входять до складу колегії: Шебуєва В.А., Кафідова О.В.

28.02.2025 матеріали справи витребувано з Подільського районного суду м. Києва.

21.03.2025 матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

03.04.2025 до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява про відвід колегії суддів у даній справі.

Так, в обґрунтування заяви посилається на наявність в неї сумнівів у неупередженості та об`єктивності колегії у складі суддів: Оніщука М.І., Шебуєвої В.А. та Кафідової О.В., оскільки вказана колегія суддів брала участь в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2024 про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Також, вказує, що не довіряє колегії суддів у повному обсязі. Вважає дії колегії суддів при розгляді указаної вище справи незаконними і у зв`язку з цим подала заяву до Генеральної прокуратури про порушення кримінального провадження і проведення технічної експертизи аудіозапису засідання КАС від 05.09.2024. Указує, що у зв`язку з цим колегія суддів не має морального і етичного права другий раз розглядати справу за її участю.

Відтак, вважає, що існують обставини, які дають підстави стверджувати про необ`єктивне ставлення вказаної колегії суддів до розгляду справ, в яких стороною у справі є ОСОБА_2 .

У судовому зсіданні заінтересована особа та її представник щодо задоволення заяви про відвід колегії суддів заперечували.

Заявниця у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення заяви про відвід колегії суддів, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Київського апеляційного суду перебувала апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2024 про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.09.2024 у справі №758/6663/24, постановленою колегією у складі суддів: Оінщука М.І., Шебуєвої В.А. та Кафідової О.В., апеляційну скаргу було задоволено, скасовано ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2024 та ухвалено нове судове рішення, яким частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та іншим уповноваженим законом особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; нежилого приміщення "коморка" АДРЕСА_3 .

Отже, колегія суддів розглядала апеляційну скаргу у справі, учасники якої є взаємопов`язаними з учасниками даної справи, а також стосуються прав та інтересів одних і тих же осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Згідно п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, безсторонність має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) Європейський суд з прав людини зазначив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві .

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення цього Суду у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду у розумінні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Отже, презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують переконливі факти, які можна встановити та які можуть викликати сумніви щодо безсторонності судді.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (рішення у справі «Газета «Україна-центр» проти України від 15.10.2010).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Таким чином, у зв`язку з тим, що колегія суддів розглядала апеляційну скаргу учасника даної справи та за результатами розгляду ухвалювала відповідне рішення, враховуючи при цьому доводи заяви про відвід, колегія суддів доходить висновку про наявність процесуальних підстав для задоволення заяви про відвід колегії суддів з метою унеможливлення виникнення сумнівів у учасників справи в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду даної справи, що є неприпустимим з точки зору закону.

З огляду на означене вище, вважаємо за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у складі суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А., Кафідової О.В.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36, 39-41 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у складі суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А., Кафідової О.В. - задовольнити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 14 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова