ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 953/1417/24

провадження № 22-ц/818/1111/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Лисенка Андрія Олександровича на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року в складі судді Зуба Г.А.

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 січня 2021 року ОСОБА_1 уклав з банком угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501288726, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Зазначив, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 599 312,09 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501288726 в розмірі 599 312,09 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501288726 від 12 січня 2021 року у розмірі 599 312,09 грн, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у сумі 8989,68 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду надано анкету-заяву, яка по суті є акцептом, зі змісту якої вбачається, що відповідач нібито погодився з умовами оферти. Натомість, будь-якої оферти, як пропозиції банку, з якою погодився відповідач до суду не надано. З аналізу наявної в матеріалах справи оферти від 12.01.2021 року вбачається, що відповідач запропонував банку укласти договір. Натомість, матеріали справи не містять будь-якого погодження банком відповідної оферти. Отже, позовна заява позивача не могла бути задоволена у зв`язку із відсутністю доказів укладання між позивачем та відповідачем договору, відсутності підстав вважати, що надані до суду докази є фактично договором та не доведено наявність між сторонами кредитних правовідносин. Наданий до суду паспорт споживчого кредиту в жодному разі не доводить, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір. Частину із внесених відповідачем на власний рахунок грошових коштів безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що стягувалися з відповідача в якості погашення відсотків за користування коштами, за анкетою-заявою слід скасувати та на відповідну суму зменшити заборгованість за тілом кредиту. Відповідно загальна сума не погоджених та стягнутих з відповідача відсотків становить 133914,05 грн. Вказана сума коштів підлягає зарахуванню в погашення заборгованості за тілом кредиту. В позовній заяві позивачем також зазначено про наявність заборгованості за відсотками у розмірі 161 276, 90 грн. Оскільки нараховані відсотки є незаконними, то позовні вимоги в даній частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2021 року ОСОБА_1 підписано з Акціонерним товариством «Альфа Банк» оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501288726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого тип кредиту кредит готівкою, сума кредиту 505 000,00 грн, процентна ставка 25,00% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців, кредит надається для власних потреб, розмір 505 000,00 грн, дата повернення кредиту 12 січня 2026 року, спосіб видачі переказ на рахунок.

З графіку платежів вбачається, що дата щомісячного платежу до 12 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 14 822,42 грн.

Також вказано про те, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501288726 від 12 січня 2021 року відповідач отримав у дату складання цієї оферти (а.с.4).

12 січня 2021 року сторонами підписано акцепт пропозиції на укладення договору на банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.5).

12 січня 2021 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними викладеним в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 501288726 та анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.5 зворот).

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено меморіальний ордер № 112974981 від 12 січня 2021 року на суму 505 000,00 грн, призначення платежу надання кредиту за кредитним договором № 501288726 від 12 січня 2021 року, виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 12 січня 2021 року по 18 серпня 2023 року (а.с.17,18-35).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 станом на 18 серпня 2023 року існує заборгованість за кредитним договором № 501288726 від 12 січня 2021 року в розмірі 599 312,09 грн, з яких заборгованість за кредитом 438 035,19 грн, заборгованість за відсотками 161 276,90 грн (а.с.16).

30 листопада 2022 року в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с.42-44).

17 січня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернувся з досудовою вимогою до ОСОБА_1 щодо виконання договірних зобов`язань (а.с.36-40).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 501288726 від 12 січня 2021 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит в розмірі 505 000,00 грн, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку, тому і підлягає стягненню з нього на користь банку в заявленому банком розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № 501288726 від 12 січня 2021 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 438 035,19 грн.

Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Так, сторони в кредитному договорі № 501288726 від 12 січня 2021 року погодили, що за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 25,00% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованості за нарахованими відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків на кредит проводилося до 18 серпня 2023 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за відсотками становить 161 276,90 грн, які також підлягають стягненню.

Розмір заявленої банком заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача виникло право достроково вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 438 035,19 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 161 276,90 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відсутні докази укладання між сторонами кредитного договору, тобто не доведено наявність між сторонами кредитних правовідносин; що анкета-заява не містять визначення домовленості сторін про сплату відсотків, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, офертою на укладення угоди про надання кредиту та її акцептом (а.с.4-5).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм матеріального права і їх змісту.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина