справа № 518/105/25
провадження № 2/492/523/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачки, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17172,65 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Z75.00610.005910254, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» надало відповідачці кредит на поточні потреби у сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 9,99 % річних від залишкової суми кредиту строком до 05 листопада 2020 року, а відповідачка отримала кредит та зобов`язалася повернути кредитні кошти у строки встановлені договором. Позивач вказував, що банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість станом на 19 грудня 2023 року у розмірі 17172,65 грн. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (далі ТОВ «Оптіма Факторинг») було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту на загальну суму заборгованості 17172,65 грн., тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представниця позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представниця відповідачки про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

01 квітня 2025 року до суду від представниці відповідачки надійшов відзив на позов, відповідно до якого представниця відповідачки просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачка не отримувала оригінал кредитного договору, доказів, що банк надавав позивачці кредитні кошти не надано, виписка не містить порядок нарахування кредитної заборгованості та відсотків за період з 06 квітня 2020 року по 05 листопада 2020 року, а розрахунок не містить даних помісячного нарахування та періоду нарахування платежів. Після відступлення прав вимоги відповідачка не була повідомлена про розрахунковий рахунок, на який потрібно сплачувати борг.

Крім того, представниця відповідачки просила застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж клієнтом вчинений 18 березня 2020 року у розмірі 1100,00 грн., тому саме з цього часу у позивача виникло право вимоги до відповідачки, перебіг строку позовної давності розпочався 05 квітня 2020 року та закінчився 05 квітня 2024 року, а позивач звернувся до суду з позовом 10 січня 2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

09 квітня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на те, що на момент укладання договору оригінал договору був належної якості, підписом відповідачка підтвердила, що отримала оригінал договору 05 листопада 2019 року, а зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується випискою з її рахунку. Факт неповідомлення відповідачки про відступлення прав вимоги не є підставою для невиконання умов кредитного договору.

Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив, що строки позовної давності за будь-якими позовами за спорами про право цивільне, якщо вони не сплили до 11 березня 2020 року, то вони продовжені на час карантину та на час воєнного стану, тому всі твердження представниці відповідачки щодо спливу позовної давності є безпідставними і хибними.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

05 листопада 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 12-13) було укладено договір кредиту та страхування № Z75.00610.005910254, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує кредит на наступних умовах: сума кредиту 10000,00 грн., змінювана процентна ставка 9,99 % річних, строк кредиту 12 місяців, до 05 листопада 2020 року (а.с. 5). Відповідно до пункту 1.7 договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 8620,69 грн. на рахунок позичальника, а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 1379,31 грн.

На підтвердження укладення договору та видачі кредиту позивачем долучено копію відповідного кредитного договору та додатку № 1 до договору (паспорт споживчого кредиту) (а.с. 5, 6).

Згідно з ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 05 листопада 2019 року, банк на виконання умов договору кредиту, надало відповідачці грошові кошти у сумі 10000,00 грн. та кошти на страховий платіж в сумі 1379,31 грн. (а.с. 7).

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала кошти за кредитним договором, останній платіж було внесено відповідачкою 18 березня 2020 року у розмірі 1100,00 грн. (а.с. 8-10).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 19 грудня 2023 року, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 становить 17172, 65 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом у сумі 6775,17 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2207,48 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 8190,00 грн. (а.с. 11).

19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» права грошової вимоги до боржників, у тому числі, і за кредитним договором № Z75.00610.005910254 від 05 листопада 2019 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 14-20).

Згідно з реєстром боржників, який є додатком до договору, новому кредитору передано право вимоги до боржниці ОСОБА_1 у сумі 17172,65 грн. (а.с. 21-23).

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 20 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» проведено фінансування за договором факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року (а.с. 24).

22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі, і за кредитним договором № Z75.00610.005910254 від 05 листопада 2019 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 26-30).

Згідно з реєстром боржників, який є додатком до договору, новому кредитору передано право вимоги до боржниці ОСОБА_1 у сумі 17172,65 грн. (а.с. 31-33).

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 26 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» проведено фінансування за договором факторингу № 22/12-2023 від 22 грудня 2023 року (а.с. 34).

Щодо строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України).

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання 1 неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторі хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» був доповнений пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21).

Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України).

Відповідно до укладеного між сторонами договору кредиту, сторонами узгоджено строк дії договору кредиту 12 місяців, дата повернення кредиту 05 листопада 2020 року.

З паспорту споживчого кредиту вбачається, що сторонами договору визначено порядок повернення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 1089,05 грн. 5 числа кожного місяця. Згідно з випискою по рахунку останній платіж внесений ОСОБА_1 18 березня 2020 року.

Із врахуванням вказаних вище правових норм, суд дійшов висновку, що загальний строк позовної давності у даному випадку позивачем не було пропущено.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що надані позивачем докази підтверджують укладення між банком та відповідачкою договору кредиту, отримання відповідачкою позичених грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачкою умов, укладеного кредитного договору.

Поряд з цим, згідно з абзацом 1 частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі 6-459цс17 та у постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2018 року у господарській справі №914/868/17.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.00610.005910254 від 05 листопада 2019 року.

Згідно з наданою довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z75.00610.005910254 від 05 листопада 2019 року, станом на 19 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 17172,65 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 6775,17 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 2207,48 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 8190,00 грн. (а.с. 11)

Відповідачкою та її представницею розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розміру, суду не надано, а також не надано жодних доказів, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг від 26 липня 2019 року відповідачем суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання, грошові кошти не повернула, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Z75.00610.005910254 від 05 листопада 2019 року у розмірі 17172,65 грн.

Щодо вимоги про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. представник позивача надав суду: договір про надання правничої допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правничий курс»; додаткову угоду № 1/1 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року; форму акту прийому-передачі реєстру боржників від 1 листопада 2024 року; акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12 грудня 2024 року, відповідно до якого зазначено вид наданої правової допомоги, а саме, проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовлено проект позовних заяв для направлення до суду; платіжну інструкцію в національній валюті від 20 грудня 2024 року № 1084.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідачка у справі не надала суду заперечення щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., вказані витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

На підставі статей 6, 11, 512, 514, 526, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1077 ЦК України, керуючись статтями 2, 7, 44, 48, 76-81, 89, 128, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. № 8, м. Київ, 04112, ) заборгованість за кредитним договором № 5 від 23 вересня 2019 року у розмірі 16031 (шістнадцять тисяч тридцять одна) гривня 36 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. № 8, м. Київ, 04112, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі двісті двадцять дві) гривні 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.