ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1832/25 Справа № 212/2994/24 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ТовариствО з обмеженою Відповідальністю «Дієса»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Галич Тетяна Анатоліївна, відповідача Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Дехтою Р.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 18 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ

21 березня 2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою власністю «Дієса», в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у певному розмірі, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, також у певному розмірі та відшкодування судових витрат за надання правової допомоги.

22 січня 2024 року представник позивача через «Електронний суд» надіслав клопотання/заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 660 гривень 83 копійки заборгованості по заробітній плати та 20 000 гривень 00 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві з урахуванням клопотання/заяви від 07.08.2024 року позивач зазначає, що з 24 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року та з 24 червня 2023 року та по 21 серпня 2023 року позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса», що підтверджується записами у трудовій книжці, проте 12 вересня 2023 року наказом №Z00/18/08/004 від 21.08.2023 року звільнено за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП.

При цьому, позивач стверджує, що на момент її звільнення відповідач мав перед нею заборгованість у вигляді нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільненні задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні у розмірі 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень) 00 копійок з нарахуванням, утриманням та сплатою (перерахуванням) з цих сум податків та зборів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Галич Т.А. просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 660.33 грн., та ухвали в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000.00 грн.

Представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції в рішенні не наведено жодного мотиву правомірності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 660.33 грн., також відсутнє посилання на докази, які б свідчили про те, що зазначена сума заборгованості сплачена відповідачем. Судом першої інстанції доводи позивача в цій частині не спростовані, будь-яких додаткових документів про сплату зазначеної заборгованості чи контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.

В апеляційній скарзі відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що в матеріалах справи наявний єдиний належний документ, що підтверджує обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Звертає увагу на те, що у сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін. Вказує, що на підприємстві відповідача з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Відповідач вважає, що заявником належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань."

Також рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24.01.2024 у справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч.1 ст.41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили (додане до даного клопотання), а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала як на момент звільнення працівника так і продовжується на цей час.

Вказує, що факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що спричинило неможливість своєчасно розрахуватись при звільненні, встановлений постановами Київського апеляційного суду, зокрема, від 22.07.2024р. у справі №757/2043/24-ц, від 24.10.2024р. у справі №367/891/24; від 31.10.2024р. у справі №757/3910/24-ц; від 05.11.2024р. у справі №757/49217/23-ц; від 08.11.2024р. у справі №757/5604/24 та постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2024р. у справі №523/7152/24, що не потребує додаткового доказування.

Відповідач звертає увагу, що судом першої інстанції не надано мотивів відхилення доводів ТОВ «Дієса», а саме, Сертифікату №3000-24-0827 від 23.04.2024 року, рішенням, які вже розглядались Солом`янським районним судом м.Києва від 24.01.2024р. в справі №760/29187/23, які стосуються безпосередньо посадової особи Генерального директора відповідача яка відповідальна за нарахування та сплату заробітної плати, яку визнали невинною в простроченні виплати заробітної плати та рішення Господарського суду м.Києв від 24.04.2024р. у справі №910/3368/24, який ввів процедуру досудової санації ТОВ «Дієса», який в мотивувальній частині вказав причинно-наслідковий зв`язок неможливості виконання боржником фінансових зобов`язань за обставинами непереборної сили. Вказані вище рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 24.01.2024р. в справі №760/29187/23, Господарського суду м.Києва від 24.04.2024р. у справі №910/3368/24 набрали законної сили.

У додаткових поясненнях від 26.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» просить врахувати постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.12.2024р. у справі №757/2043/24-ц при винесені рішення, у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку відмовити.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тоді як апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року та з 24 червня 2023 року та по 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса», що підтверджується записами у трудові.

21 серпня 2023 року наказом №Z00/18/08/014 від 18.08.2023 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП.

На момент звільнення ОСОБА_1 21 серпня 2023 року, відповідач мав перед позивачем заборгованість у вигляді нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, що підтверджується матеріалами справи, у розмірі 17 288,03 гривень.

Судом встановлено, що 01 квітня 2024 року відповідачем по справі було виплачено позивачу по справі заборгованість по справі в сумі 17 288,03 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ТОВ «Дієса» на дату звільнення позивача з роботи як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного ст.116 КЗпП України, а тому суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України та, враховуючи ту обставину, що трудові відносини між сторонами виникли та діяли з лютого 2023 року по 31 травня 2023 року та з 24 червня 2023 року та по 21 серпня 2023 року, після ведення в Україні військового стану, внаслідок чого роботодавець знав та усвідомлював, які дії вчиняє та повинен передбачувати наслідки таких дій.

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини в контексті норм законодавства про працю, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 20 000 гривень, враховуючи ті обставини, що заявлений розмір середнього заробітку менший розміру, що повинен був розрахований за період часу з 21 серпня 2023 року по 01 квітня 2024 року.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довела існування заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, та погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог в частині невиплати заробітної плати в сумі 660.33 грн., виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа №905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон №2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону №2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону №2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Відповідачем надано докази отриманих товариством збитків, а саме: звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_1 (сума збитків 892 366,08 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків 666 907,08 дол. США); АДРЕСА_6 (сума збитків 608 037,72 дол США); АДРЕСА_7 (сума збитків 461 580,51 дол США); АДРЕСА_8 (сума збитків 756 118,08 дол. США); АДРЕСА_9 (сума збитків 664 642,66 дол США); АДРЕСА_10 (сума збитків 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_11 (сума збитків 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_12 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_15 (сума збитків 17 245 920,75 дол. США) (а.с.63-88, 94-95, 197-198 т.1).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ «ДІЄСА» отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які наявні в матеріалах справи а.с. 157 160;163-181, т.1)

Із долученого відповідачем 24.04.2024 до матеріалів справи сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с.37-41 том 1).

Отже, унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул.Гоголівська, 1-А, с.Квітневе, Броварський район Київська область, де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Колегія суддів з урахуванням обставини, на які ТОВ «ДІЄСА» посилалося на підтвердження своїх заперечень проти позову, погоджується з доводами відповідача про те, що ТОВ «ДІЄСА» довело наявність обставин, які унеможливили своєчасно виплатити позивачці належні їй при звільненні суми, зокрема, що порушення строків виплати цих сум сталося внаслідок непереборної сили, а тому роботодавець звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Фактичні обставини справи, встановлені наданими відповідачем та наведеними вище доказами свідчать про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ«ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан). Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача під час судового розгляду справи доводила обставини про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ «ДІЄСА» і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача.

Сторона відповідача з метою доведення форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку звернулась до Торгово-промислової палати України.

Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «ДІЄСА» за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, який отримано відповідачем під час розгляду справи та долучено судо до матеріалів справи 24 квітня 2024 року, тобто на наступний день після отримання цього Сертифікату.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у сертифікаті №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін лише 12 вересня 2023 року.

Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Сертифікат №3000-240827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ «ДІЄСА», колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо премета доказування у справі, яка переглядається.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 берзня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок проте, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА».

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 000 грн, ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі у відповідній частині вимог, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 000 грн.

Доводи сторони позивача про те, що судом не наведено жодного мотиву правомірності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 660.33 грн., також відсутнє посилання на докази, які б свідчили про те, що зазначена сума заборгованості сплачена відповідачем, колегія суддів вважає необґрунтованими та їх відхиляє, з огляду на те, що вони спростовуються наявними у справі доказами, зокрема Платіжними інструкціями №262 від 01.04.2024 на суму 12 690,24 грн.; №263 на суму 1 100,55 грн. та на суму 3 497,24 грн., що разом складає 17 288,03 грн., тобто суму заборгованості роботодавця по заробітній платі позивача, яка була виплачена відповідачем позивачу ОСОБА_1 у повному обсязі 01 квітня 2024 року (а.с.49-51, т.1).

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , як в частині стягнення недоплаченої заробітної плати так і в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишені без задоволення, тому судовий збір не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду, а тому рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн. також підлягає скасуванню.

Понесені відповідачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453,20 грн., вимоги якої задовольняються, слід покласти на позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України, ст.ст. 1,10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» задовольнити.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Галич Тетяна Анатоліївна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою Відповідальністю «Дієса» (вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко