Номер провадження 22-ц/812/611/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Носіковим І.М.,

за участю: представника відділу ДВС - Лемещенко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді - Саламатіна О.В. в приміщенні того ж суду по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

в с т а н о в и л а:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - Центральний відділ ДВС).

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 09 січня 2013 року з Кредитної спілки «Кредитний Альянс» на його користь стягнуто грошові кошти у розмірі 71 057 грн.

05 березня 2013 року на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №1423/18836/2012 та 11 березня 2013 року за його заявою, старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС відкрито виконавче провадження ВП №36918257.

На протязі тривалого часу майже 12 років рішення суду Центральним відділом ДВС не виконується, у зв`язку з чим він неодноразово змушений був звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Центрального районного суду від 11 жовтня 2022 року, яка набрала законної сили 27 жовтня 2022 року визнано протиправною бездіяльність Центрального відділу ДВС щодо невиконання виконавчого листа №1423/18836/2012 від 05 березня 2013 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва за період з 14 травня 2020 року по 14 травня 2022 року у виконавчому провадженні №62070705.

16 грудня 2024 року Центральним відділом ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП №62070705, а саме - виконавчий лист №1423/18836/2012 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує на те, що по виконавчому провадженню №62070705 за період з 14 травня 2020 року по 20 січня 2025 року державним виконавцем не проведено жодних виконавчих дій щодо виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене та на те, що з 11 березня 2023 року по 20 січня 2025 року Центральним відділом ДВС судове рішення не виконано, а відтак має тривалий безперервний стан, за якого особа не може поновити свої права, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року, згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року по ВП №62070705, визнати протиправними дії Центрального відділу ДВС, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року по ВП №62070705 та зобов`язати відновити виконавче провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність Центрального відділу ДВС, в частині вимог, щодо визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року, по виконавчому провадженню №62070705 з 14 травня 2020 року по 16 грудня 2024 року відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність Центрального відділу ДВС в частині вимог, щодо визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року, в частині, що мали місце 16 грудня 2024 року (після винесення постанови про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 16 грудня 2024 року, якою було виведено виконавче провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031), а також визнання протиправними дій Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві щодо повернення виконавчого документа у межах виконавчого провадження №62070705 та скасування постанови Центрального відділу ДВС «про повернення виконавчого документа стягувачу» від 16 грудня 2024 року по ВП №62070705 та зобов`язання відновити виконавче провадження, залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність органу державної виконавчої служби, в тому числі, і під час виконання зведеного виконавчого провадження, а саме в період з 14 травня 2020 року по 16 грудня 2024 року, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, така скарга має розглядатись у порядку адміністративного судочинства, а тому скарга ОСОБА_2 в частині вимог щодо визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року, по виконавчому провадженню №62070705, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Залишаючи скаргу в частині вимог, що мали місце 16 грудня 2024 року (після винесення постанови про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 16 грудня 2024 року, якою було виведено виконавче провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031), а також визнання протиправними дій Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві щодо повернення виконавчого документу у межах виконавчого провадження №62070705 та скасування постанови Центрального відділу ДВС «Про повернення виконавчого документа стягувачу» від 16 грудня 2024 року по ВП №62070705 та зобов`язання відновити виконавче провадження без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що початком перебігу строку на оскарження вказаної бездіяльності є 26 грудня 2024 року, а тому, звернувшись зі скаргою 22 січня 2025 року ОСОБА_2 пропустив десятиденний строк для подачі вказаної скарги, передбачений статтею 449 ЦПК України, а причини пропуску строку на оскарження, які наведені скаржником, судом не розцінюються як поважні.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції до спірних правовідносин невірно застосовано норми статті 287 КАС України та суд не застосував норми ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст. 447-1, ст. 488 ЦПК України. Вказує на те, що суд не звернув належної уваги на те, що оскаржується бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві по ВП №62070705 після того, як 16 грудня 2024 року виконавче провадження було виведено із зведеного виконавчого провадження ВП №580340341. Крім того, зазначає, що йому як стягувачу у виконавчому провадженні належним чином не було забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, він є людиною похилого віку, отримує пенсію у розмірі 4 500 грн та не має можливості приїздити в м. Миколаїв до відділу ДВС для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Центральний відділ ДВС, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, представника Центрального відділу ДВС, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.

З матеріалів скарги вбачається, що головним державним виконавцем Галкіною М.А., 14 травня 2020 року було відкрито виконавче провадження №62070705 згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 05 березня 2013 року про стягнення з Кредитної спілки «Кредитний Альянс» на користь ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором про залучення внеску на депозитний рахунок №25 від 05 травня 2009 року в загальній сумі 71 057 грн.

У той же день вказане ВП №62070705 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП№58034031, яке веде Центральний відділ ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно облікової картки на зведене виконавче провадження ВП 58034031 про стягнення грошових коштів з боржника КС «Кредитний альянс» на примусовому виконанні крім виконавчих документів, виданих Центральним районним судом м. Миколаєва перебували та перебувають виконавчі документи Головного Управління Пенсійного Фонду України, Миколаївського окружного адміністративного суду, тобто виконавчі документи, видані судами іншої юрисдикції.

У свої скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року по виконавчому провадженню №62070705.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року, по виконавчому провадженню №62070705 з 14 травня 2020 року по 16 грудня 2024 року суд першої інстанції виходив з того, що вказане виконавчому провадження перебувало у зведеному виконавчому провадження провадженні ВП№58034031 на виконанні в якому знаходилися виконавчі документи видані судами різних юрисдикцій, а відтак така скарга має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду, колегія погоджується виходячи з наступного.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частина 1 статті 448 ЦПК України передбачає, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Разом з тим норми ЦПК України не урегульовують порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Також, відповідно до вимог статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання державного виконавця кількох виконавчих документів щодо одного боржника, за змістом якої виконавче провадження здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Між тим, варто звернути увагу на те, що за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені. При цьому законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 17.10.2018 у справах № 927/395/13, № 5028/16/2/2012, від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17, від 13.02.2019 у справі № 808/2265/16 та від 10.04.2019 у справі № 908/2520/16.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скарга ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року, по виконавчому провадженню №62070705 з 14 травня 2020 року по 16 грудня 2024 року не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та на підставі ст. 186 ЦПК України відмовив у відкритті провадженні за скаргою ОСОБА_1 в цій частині.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним оскаржується бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві по ВП №62070705 після того, як 16 грудня 2024 року виконавче провадження було виведено із зведеного виконавчого провадження ВП №580340341 спростовуються обґрунтуваннями та вимогами його скарги.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали в частині відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , порушення судом норм процесуального права при її постановленні, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала в частині відмови у відкриті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Що стосується висновків суду про залишення скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року, згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року, що мали місце 16 грудня 2024 року (після винесення постанови про виведення виконавчого провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031), а також визнання протиправними дій щодо повернення виконавчого документу у межах виконавчого провадження №62070705 та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року по виконавчому провадженню №62070705 та зобов`язання відновити виконавче провадження, без розгляду.

Колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2024 старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. винесено постанову про виведення виконавчого провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031 яке веде Центральний відділ ДВС.

В цей же день старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62070705, яка була направлена на адресу останнього 16 грудня 2024 року за №150213.

Оскаржувана постанова Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві отримана ОСОБА_2 25 грудня 2024 року.

Зі скаргою заявник звернувся до суду, яка надіслана засобами поштового зв`язку 22 січня 2025 року.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року, що мали місце 16 грудня 2024 року (після винесення постанови про виведення виконавчого провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031), а також визнання протиправними дій щодо повернення виконавчого документу у межах виконавчого провадження №62070705 та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року по виконавчому провадженню №62070705 та зобов`язання відновити виконавче провадження без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником пропущено строк для звернення до суду, а причини пропуску такого строку не є поважними.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можливо.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Відповідно до статей 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) вказано, що «під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що «перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/4813/19 (провадження № 61-13093св21) вказано, що: «ОСОБА_2, звертаючись зі скаргою, вказував, що він не пропустив строк на подання скарги, посилаючись на те, що про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього коштів йому стало відомо 08 жовтня 2020 року під час затримання автомобіля, а тому відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» він подав скаргу на дії та рішення державного виконавця 23 жовтня 2020 року, протягом десяти робочих днів. Розглядаючи скаргу ОСОБА_4 по суті, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не вирішив питання про поновлення строку на подання такої скарги, не з`ясував, чи дотримано ним строк звернення до суду зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦПК України, оскільки заявник має право звернутись зі скаргою на дії державного виконавця до суду в межах десятиденного строку, що обчислюється в календарних днях, передбаченого ЦПК України. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, оскільки ця норма закону застосовується до більш широкого кола відносин».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 2-8754/11 (провадження № 61-9397св21) зазначено, що: «розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не з`ясував, який конкретно предмет розгляду скарги та в залежності від цього коли заявник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права та чи дотримано ним строк звернення до суду зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Як на підставу поновлення строку на оскарження бездіяльності Центрального відділу ДВС Безвуляк посилався на те, що 25 грудня 2024 року він отримав рекомендованим листом постанову Центрального відділу ДВС про повернення виконавчого листа стягувачу від 16 грудня 2024 року. Разом з тим, через здійснену 19 грудня 2024 року РФ масштабну зовнішню кібератаку на Державні реєстри України, які перебувають у компетенції Міністерства юстиції та зупинення їх роботи, не зміг скористатися Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень для з`ясування виконавчих дій, що були вчиненні державним виконавцем за відповідний період, а доступ було відновлено лише 20 січня 2025 року.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд посилався на те, що скаржником за період з 16 грудня 2024 року по 20 січня 2025 року не вжито жодних дій щодо з`ясування виконавчих дій, що були вчиненні державним виконавцем за період з 16 грудня 2024 року по 20 січня 2025 року, а також не надано доказів відмови йому з боку посадових осіб Центрального відділу ДВС у надані можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження у період з 19 грудня 2024 року по 20 січня 2025 року. Посилання скаржника на припинення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження є одним із прав стягувача та не змінює собою інші, а лише доповнює їх, а тому відсутність (тимчасова) доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження не скасовує право стягувача ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження у відділі ДВС.

Між тим, колегія в повній мірі не може погодитися з таким висновком.

Так, поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як встановлено, 20 грудня 2024 року Міністерство юстиції України на своєму офіційному сайті повідомило про те, що внаслідок кібератаки на державні реєстри України, тимчасово призупинено роботу Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в тому числі, роботу автоматизованої системи виконавчого провадження, до якої виконавцями вносяться відомості про всі прийняті рішення у виконавчому провадженні та яку 20 січня 2025 року було відновлено.

Оскільки ОСОБА_1 проживає у м. Південноукраїнськ, вказані вище обставини, на думку колегії суттєво ускладнили можливість ознайомитися стягувачу з виконавчими діями, що передували прийняттю державним виконавцем 16 грудня 2024 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, та потребували часу та матеріальних затрат для подолання відстані до місця знаходження Центрального відділу ДВС м. Миколаїв.

За такого, ОСОБА_1 дійсно був позбавлений можливості звернутися до суду у встановлений законом строк зі скаргою, оскільки існували обставини, які не залежали від його волі та пов`язані з дійсно істотними перешкодами, а відтак причини на які посилається заявник є поважними, що є підставою для поновлення строку для звернення із скаргою до суду.

З урахуванням обставин даної справи, висновок суду про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду є помилковим.

Посилання представника Центрального відділу ДВС на те, що виконавче провадження перебуває на виконанні досить тривалий час, а відтак ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з його матеріалами не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуються дії та бездіяльність, що передували прийняттю державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 16 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, враховуючи, що оскаржувана ухвала суду в частині повернення скарги постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2025 року в частинні залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року, що мали місце 16 грудня 2024 року (після винесення постанови про виведення виконавчого провадження №62070705 із зведеного виконавчого провадження №58034031), а також визнання протиправними дій щодо повернення виконавчого документу у межах виконавчого провадження №62070705 та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року по виконавчому провадженню №62070705 та зобов`язання відновити виконавче провадження - скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.