ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/130/25 Справа № 705/5958/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Гудзенко В.Л. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач Уманська міська рада

представники позивача адвокат Буряк Олександр Геннадійович, ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Маркович Вікторія Олександрівна

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Маркович Вікторія Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Маркович Вікторії Олександрівни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом Уманської міської ради до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

Уманська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації.

Одночасно з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій Уманська міська рада просила суд вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,7896 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено, що на адресу виконавчого комітету Уманської міської ради надійшов лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області «Про усунення порушень законодавства» № 131900-13/1851-2024 від 23 липня 2024 року. Зі змісту даного листа вбачається, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Уманської міської ради за період часу з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2023 року, якою встановлено ряд порушень і недоліків. Зокрема результати вказаної ревізії стосуються обставин продажу земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0434. 04 жовтня 2021 року за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва незавершений будівництвом торговельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем 5,7 % готовності, за адресою: АДРЕСА_1 , площа 2,7896 га. Рішенням Уманської міської ради «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу за адресою: АДРЕСА_1 » № 16-45/8 від 23 грудня 2022 року затверджено відповідачу оціночну вартість земельної ділянки. На підставі вказаного рішення 09 січня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Волошенюк Л.О. за № 29.

Наявність на орендованій земельній ділянці згідно договору оренди від 13 грудня 2021 року об`єкту незавершеного будівництва не надавала відповідачу права на придбання у власність земельної ділянки поза межами конкурентних засад та підлягала продажу позивачем на підставі земельних торгів. Придбання відповідачем земельної ділянки у привілейованому становищі за наслідком прийняття позивачем рішення № 16-45/8 від 23 грудня 2022 року порушує права та законні інтереси територіальної громади та інтереси інших фізичних та юридичних осіб. На думку сторони позивача, враховуючи ціну позову, заявлені позовні вимоги майнового характеру, в разі задоволення яких судове рішення вимагатиме примусового виконання, невжиття заявленого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року заяву Уманської міської ради про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку площею 2,7896 га., кадастровий номер :02:002:0434, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за вказаною адресою.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявником надано обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Суд, враховуючи наявність зв`язку з зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору, дійшов висновку, що необхідним та достатнім видом забезпечення позову буде накладення арешту на майно, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що в разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна та позивачем.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Маркович В.О. просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлений позивачем захід забезпечення позову накладення арешту не є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами. Суд першої інстанції не звернув уваги, що в заяві відсутнє посилання на будь-які обставини, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також докази, які такі обставини підтверджують. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. В даному випадку судом не в повній мірі з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, тому ухвала суду підлягає до скасування. Крім того вказано, що заява позивача не містить вимоги про застосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, яку застосував районний суд разом з накладенням арешту.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Уманської міської ради зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а ухвала суду про задоволення заяви про забезпечення позову законною та обґрунтованою, прийнятою при повному встановленню обставин справи. Зазначено, що в разі зміни власника земельної ділянки за наявності договору купівлі-продажу, який є недійсним, позивач вимушений буде вдруге звертатися до суду з позовом до нового власника земельної ділянки та заявляти вимогу про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, оскільки зміниться предмет та підстави позову. Крім того, відповідач може здійснити поділ/об`єднання земельної ділянки, внаслідок чого позивач буде вимушений заявляти додаткові позовні вимоги. За таких умов, вказані обставини створять позивачу значні труднощі під час захисту його невизнаних та оспорюваних прав в судовому порядку, а тому ухвала суду про забезпечення позову, що має тимчасовий характер є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскаржуваній ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову передбачає обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Застосовуючи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, суд першої інстанції у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення по суті спору, оскільки у разі відчуження майна права позивача вимагатимуть додаткового захисту.

Предметом позовних вимог у справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності. При цьому можливе відчуження земельної ділянки власником, що може унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову та, яке на час вирішення спору матиме нового власника, який не був учасником розгляду даної справи.

Відтак висновки про необхідність забезпечення позову, про що вказав суд першої інстанції, є обґрунтованими.

Щодо тверджень скаржника про те, що заявником не доведено існування правових підстав для забезпечення позову, то колегія вважає, що стороною не доведено той факт, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову переважатиме над тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Між тим, належних та допустимих доказів, які б давали підстави припускати, що заходи забезпечення позову потягнуть чи вже потягнули до настання будь-яких негативних наслідків, відповідачем не надано.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що в позивача відсутня така вимога про застосування забезпечення позову як заборона вчиняти будь-які дії, тому такий вид забезпечення не може бути застосований судом.

Види забезпечення позову перелічені в ч. 1 ст. 152 ЦПК України. Закон не містить вказівки на те, які конкретно види забезпечення позову і за якою позовною вимогою можуть застосовуватись, не вказані пріоритетні заходи забезпечення позову. Саме тому суд повинен керуватися конкретними обставинами справи, враховуючи також і обґрунтування заяви про забезпечення позову, застосовуючи заходи забезпечення, які повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд враховує, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Разом з тим, такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно відповідача із забороною будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, не буде повністю відповідати обставинам цієї справи, адже арешт обмежить у тому числі і право на користування таким майном (державний виконавець при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», здійснить опис арештованого майна та вчинить дії по забороні будь-яким особам використовувати таке майно за призначенням тощо), що може привести до необґрунтованого обмеження власника майна, зокрема, і у праві на користування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що належним видом забезпечення позову, який відповідатиме меті застосування такого забезпечення буде застосування виду забезпечення позову, пов`язане із забороною вчинення дій, а саме заборони відчуження спірного майна.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року про забезпечення позову у даній справі слід змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову заборону вчиняти дії по відчуженню відповідачем ОСОБА_2 зареєстрованої за ним на праві власності земельної ділянки.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Маркович Вікторії Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову заборону вчиняти дії по відчуженню ОСОБА_2 зареєстрованої за ним на праві власності земельної ділянки площею 2,7896 га, кадастровий номер :02:002:0434, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Судді