ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3422/25 Справа № 176/2187/24 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Павловська І.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2024року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом проти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ДП «СхідГЗК»), в якому вимагала стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 553,42грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона має стаж роботи на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» понад 26 років, в тому числі за професіями з особливо важкими особливо шкідливими умовами праці по списку № 1.

З 29 січня 2024року її було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Відповідач в день її звільнення не здійснив виплату належних їй сум заробітної плати.

Остаточний розрахунок з нею по виплаті належних їй сум заробітної плати проведено відповідачем 19 червня 2024року.

Враховуючи, що остаточний розрахунок по заробітній платі відповідачем проведено 19 червня 2024року, позивачка вважала, що строки звернення до суду з даним позовом нею дотримано.

Згідно довідки Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» від 07 серпня 2024року № 18-30/1079 середній місячний заробіток позивачки становить 10 023,52грн, середньоденний 466,21грн.

За розрахунками позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 29 січня 2024року по 18 червня 2024року (102 робочих дні) становить 47 553,42грн (466,21 х 102 робочих дні = 47 553,42грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 000,00грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено, а відповідачем не заперечувався факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у позивачки виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд вважав, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні значно перевищує суму заборгованості та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, не відповідає вимогам справедливості та співмірності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

14 січня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та висловив вимогу про скасування рішення в цій частині та про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення. Позивачка вказувала, що вона мала правомірні очікування на виплату компенсації, передбаченої статтею 117 КЗпП України, відповідачем в добровільному порядку, чого здійснено не було.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025року витребувано з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу; та 04 лютого 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2025року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З 17 липня 1997року по 29 січня 2024року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК», що підтверджується записами у трудовій книжці /а.с.9-11/.

Згідно наказу № 57-о/с від 29 січня 2024року, звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2024року по 30 червня 2024року вбачається, що 19 червня 2024року позивачці було виплачено залишок заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 088,87грн /а.с.14/.

Згідно довідки ДП «СхідГЗК» № 18-30/1079 від 07 серпня 2024року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 466,21грн /а.с.12/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено, а відповідачем не заперечувався факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у позивачки виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, при визначенні до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та добросовісності.

Однак, дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Встановивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що затримка розрахунку при звільненні позивачки тривала з 29 січня 2024року по 18 червня 2024року включно (день, що передує дню повної сплати належних до виплати сум).

Розмір середньоденного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з період 29 січня 2024року по 18 червня 2024року (102 робочих дні) складає 47 553,42грн (466,21 х 102 робочих дні = 47 553,42грн).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом установлено, що після звільнення позивачки з роботи 29 січня 2024року за роботодавцем значилась заборгованість із заробітної плати в розмірі 19 088,87грн, яка була виплачена 19 червня 2024року.

Тобто розмір простроченої роботодавцем заборгованості щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення, є значним, що в умовах введеного воєнного стану в країні є для працівника важливим для забезпечення основних своїх потреб і нормального існування. Період прострочення також тривалий більше чотирьох місяців.

Відповідачем будь-яких доказів поважності причин значної заборгованості із заробітної плати та її невиплати у день звільнення працівника суду не представлено.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачу були відомі банківські реквізити для виплати позивачці заробітної плати, адже він сплачував на відповідний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», частину заборгованості після її звільнення, що підтверджується випискою з особового рахунку /а.с.14/.

Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення розміру нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 553,42грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши порушення відповідачем строків виплати усіх належних позивачці сум в день її звільнення; встановивши, що розмір середньоденного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2024року по 18 червня 2024року складає 47 553,42грн; приймаючи до уваги відсутність підстав для зменшення цієї суми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 553,42грн.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не навів обґрунтування наявності підстав у даній конкретній справі для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про задоволення позовних вимог, з відповідача ДП «СхідГЗК» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останньою за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 2 664,64грн (1 211,20 + 1 453,44).

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 553,42грн.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 664,64грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025року.

Судді: