Справа № 599/59/25
У Х В А Л А
Зборівський районний суд Тернопільської області
в складі головуючого судді Іваницького О.Р.
при секретарі Сеньківській З.І.
розглянувши в місті Зборові заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду,-
Рішенням Зборівського районного суду від 27 лютого 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 три відсотки річних 6 777,01 (шість тисяч сімсот сімдесять сім гривень) 01 коп. та інфляційні нарахування 1397 грн. (тисяча триста дев`яносто сім гривень).

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить розстрочити виконання рішення суду від 27 лютого 2025 року у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, відсутністю стабільного заробітку, що унеможливлює виконання судового рішення .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути заяву без участі учасників справи, так як про дату, час і місце розгляду заяви їх було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено,що рішенням Зборівського районного суду від 27 лютого 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 три відсотки річних 6 777,01 (шість тисяч сімсот сімдесять сім гривень) 01 коп. та інфляційні нарахування 1397 грн. (тисяча триста дев`яносто сім гривень).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Зазначена норма кореспондується із приписами статті 33 Закону України «Про виконавче провадження». Так, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Заявник просить розстрочити виконання рішення посилаючись на скрутне матеріальне становище, відсутність стабільного заробітку.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд, враховуючи важке матеріальне становище заявника, відсутність у неї стабільного заробітку вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.435 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення суду від 27 лютого 2025 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 8174,01 грн. на 12 (дванадцять) місяців зі сплатою боргу в наступному порядку:

- 11 (одинадцять місяців) по 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.щомісяця;

- 12 (дванадцятий) місяць - 683 (шістсот вісімдесят три) грн. 01 коп.,

починаючи з дня набрання даною ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд протягом 15 днів.

Суддя Зборівського

районного суду О.Р. Іваницький