Справа № 565/32/24
Провадження № 2/565/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Незнамової І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Нафєєвої Н.В.,

представника позивача (в режимі відеоконференції) Змієвської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

04.01.2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 83900,48 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заяви-анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 14.02.2020 року, що акцептована відповідачем 14.02.2020 року, шляхом підписання електронним підписом. Відповідно до умов договору позики, кредит був наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн., в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № від 31.07.2019 року (6-й транш № від 14.02.2020 року), надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 7000,00 грн., в порядку передбаченому умовами договору кредиту.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за договором позики № від 31.07.2019, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за договором позики, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , для ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 11.12.2023 року у ОСОБА_1 перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 114525,48 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 107525,48 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 83900,48 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за кредитом, 76900,48 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс».

Окрім того, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн., які просить стягнути із відповідача.

23.02.2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в повному обсязі. ОСОБА_1 у відзиві підтверджує, що дійсно 31.07.2019 року між ним та ТОВ «Інфінанс» було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, згідно якого він отримав 7000,00 грн. кредитних коштів. При цьому, вважає, що перехід права вимоги за кредитним договором № від 31.07.2019 року, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не відбувся, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту. ОСОБА_1 вказує, що, на його думку, укладений 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» договір факторингу №14-07/21, а також укладений 10.01.2023 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Коллект Центр» договір відступлення права вимоги №10-01/2023 не стосуються боргового зобов`язання за його кредитним договором № від 31.07.2019 року, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не може бути позивачем у вказаній справі, оскільки не набуло у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором № від 31.07.2019 року. Окрім того, відповідач зауважує, що відсотки за договором позики № від 31.07.2019 року нараховані всупереч вимогам ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він в період з 18.10.2004 року по 22.12.2020 року, а також з 27.02.2022 року по 09.06.2023 року проходив військову службу. Також, відповідач просить суд взяти до уваги те, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем в розмірі 17000,00 грн., не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

03.03.2024 року до суду надійшли пояснення позивача (в порядку ст.43 ЦПК України), в яких представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - адвокат Сердійчук О.Л. зазначив, що посилання відповідача ОСОБА_1 про поширення на нього положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними, оскільки відповідачем на надано належних доказів на підтверджнння вказаного факту. Також представник стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є належним позивачем у справі, так як перехід права вимоги за кредитним договором № від 31.07.2019 року проведено згідно вимог законодавства, про що суду надано належні та допустимі докази. Окрім цього, зауважує, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є належним чином обґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Змієвська Т.П. просила позов задовольнити в повному обсязі, при цьому, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та поясненнях позивача (в порядку ст.43 ЦПК України). Представник додатково наголосила, що відповідач не інформував у встановленому порядку позивача про наявність підстав, щодо нього, для застосування положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не надав для цього підтверджуючих документів, зокрема довідки форми №5, як того вимагає чинне законодавство.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, при цьому, взяти до уваги заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Змієвську Т.П., дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково.

Підставами для такого висновку суду є наступне.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Судом встановлено, що 31.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заяви-анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 14.02.2020 року, що акцептована відповідачем 14.02.2020 року, шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W.

Відповідно до умов договору позики, кредит для ОСОБА_1 був наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн., в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Згідно пропозиції надання 6 (шостого) траншу кредиту згідно Заявки - анкети № від 14.02.2020 року в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 31.07.2019 року (оферта), ТОВ «Інфінанс» надало позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 7000,00 грн. на наступних умовах: розмір кредиту (траншу) 7 000 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 31.07.2019 року, - 3 роки; Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 10 грн; Реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%.

Вказана пропозиція надання 6 (шостого) траншу кредиту підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3u8n5f, який було надіслано на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , зазначений відповідачем при укладення кредитного договору.

Суд звертає увагу, що номер мобільного телефону НОМЕР_1 також зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву, як такий, що перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення №1-1308 від 14.02.2020 року, на виконання кредитного договору, ТОВ «Інфінанс» було переказано 7000,00 грн. кредитних коштів на картку відповідача № НОМЕР_2 .

Суд зазначає, що факт укладення кредитного договору № від 31.07.2019 року з ТОВ «Інфінанс» та факт отримання від ТОВ «Інфінанс» 7000,00 грн. кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 не заперечується.

Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, номер телефону) були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитних договорів від його імені, матеріали справи не містять.

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору та надання відповідачу 7000,00 грн. кредитних коштів.

Щодо переходу (відступлення) права вимоги за кредитним договором від 31.07.2019 року №, суд зазначає наступне.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за договором позики № від 31.07.2019, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

На підтвердження вказаного факту позивачем суду надано форму реєстру боржників та витяг із вказаної форми, у яких під записом за порядковим номером 1469 зазначено про факт відступлення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № на суму 67730,48 грн. (в тому числі сума виданого кредиту 7000,00 грн.)

У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за договором позики, який укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , для ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року.

На підтвердження вказаного факту, позивачем суду надано форму реєстру боржників та витяг із вказаної форми, у яких під записом за порядковим номером 3421 зазначено про факт відступлення на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № на суму 114525,48 грн. (в тому числі сума наданого кредиту 7000,00 грн.)

Права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді (п.5.2. договору №10-01/2023).

Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором, підписаний ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, взятих на себе зобов`язань, станом на 11.12.2023 року у ОСОБА_1 перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 114525,48 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 107525,48 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10.01.2023 року.

У розрахунку заборгованості зазначено, що ОСОБА_1 не проводилися погашення заборгованості.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 83900,48 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за кредитом, 76900,48 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс».

При цьому, суд вважає, що перехід права вимоги за кредитним договором проведено згідно вимог законодавства, про що суду позивачем надано належні та допустимі докази, тому заперечення відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Окрім цього, встановлено, що у відповідності до умов договору передбачено умови та строки нарахування відсотків за користування коштами та штрафу.

Суд вважає, що оскільки умови договору щодо повернення коштів відповідачем виконані не були, то з нього на користь позивача підлягає до стягнення сума отриманої позики.

Проте, суд не погоджується із розрахунком процентів за користування кредитом, наданим позивачем, і вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за договором позики, суд виходить з наступного.

Суд враховує, що кредитні кошти відповідно до акцепту оферти від 14.02.2020 року на отримання 6 (шостого) траншу кредиту згідно Заявки анкети № від 14.02.2020 року були надані в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 31.07.2019 року (оферта), а тому при визначенні умов Акцепту оферти на отримання 6 (шостого) траншу від 14.02.2020 року необхідно враховувати узгоджені умови договору фінансового кредиту від 31.07.2019 року.

Як установлено умовами Договору від 31.07.2019 року, а саме умовами пункту 1.2. Договору, сторони передбачили, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу, і Додатку №3 та Додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту; Додатку №3 та Додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

З аналізу умов цього пункту Договору від 31.07.2019 року можливо зробити висновок, що кожен транш кредиту є окремим договором, термін повернення кожного траншу та строк користування визначено в умовах цього договору, при наданні 6 (шостого) траншу (що має місце у цій справі) у Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору від 31.07. 2019 року.

Між тим, позивачем не надано Додатку №3 та Додатку №4 до Договору від 31.07.2019 року, що, на переконання суду, позбавляє можливості визначити остаточні терміни повернення та строк користування таким траншем.

Згідно основних умов кредитного договору (акцепту оферти від 14.02.2020 року на отримання 6 (шостого) траншу кредиту згідно Заяви-анкети № від 14.02.2020 року, що були надані в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 31.07.2019 року (оферта)) визначено: розмір кредиту (траншу) - 7000,00 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, з 31.07.2019 року, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, загальна вартість кредиту у грошовому вираження становить 10,00 грн.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Строк кредитування сторони погодили на 30 календарних днів.

Тобто, право ТОВ «ІНФІНАНС» нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 14.03.2020 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно, таке право відсутнє і у позивача, як правонаступника до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, позивач не заявив до ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки права на день набуття ним права вимоги за кредитним договорами не має.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 10675,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3675,00 грн. - відсотки за користування кредитом (7000,00 грн. х 1,75% х 30 днів).

Враховуючи період, за який ОСОБА_1 нараховано відсотки за користування кредитом з 14.02.2020 року по 14.03.2020 року, суд не приймає до уваги посилання відповідача на вимоги п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, де відповідач вказує, що він звільнений від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, оскільки він, як військовослужбовець в особливий період має сплачувати лише основну суму боргу за кредитом.

ОСОБА_1 не повідомляв кредитора та не надав останньму доказів, зокрема довідки форми №5, як підставу для застосування вимоги п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

ТОВ «Коллект Центр» у позові заявлено, що судові витрати позивача на правничу допомогу склали 17000,00 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: копію договору про надання правничої допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року, який укладено між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», прайс-лист послуг АО «Лігал Ассістанс» №03-01/2023 від 03.01.2023 року, квитанцію від 09.11.2023 року про оплату ТОВ «Коллект Центр» для АО «Лігал Ассістанс» 51000,00 грн. за надані послуги згідно договору про надання правничої допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року, заявку про надання юридичної допомоги №338 від 04.11.2023 року, в якій зазначено про надані АО «Лігал Ассістанс» послуги та їх вартість, а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 3000,00 грн. (2 год.), підготовка пропозиції - 4000,00 грн. (2 год.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 10000,00 грн. (5 год.), всього - 17000,00 грн., витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023 року.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу, суд враховуючи обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та обсяг виконаних робіт, ціну позову та (або) значення справи для сторони, вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката, понесені позивачем, підлягають до часткового задоволення, в розмірі 2000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що справа не є складною, не потребувала значного часу для аналізу нормативно-правового регулювання та судової практики. Фактичні обставини, які підлягали встановленню також не потребували надмірних трудових затрат для їх доказування.

Також, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Оскільки позовна вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню частково - на 12,72%, тому з відповідача ОСОБА_1 частково підлягають стягненню судові витрати в сумі 341 (триста сорок одна сорок) грн. 40 коп., по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,263,264,265,268,280,352,354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (юридична адреса: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.№3, оф.№306, ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № від 31 липня 2019 року (транш № від 14 лютого 2020 року) в загальній сумі 10675 (десять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп., з яких: 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3675,00 грн. - відсотки за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати по справі в розмірі 341 (триста сорок одна) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складений 19 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.М.Незнамова