Справа № 354/517/22
Провадження по справі № 2/354/39/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретарів судового засідання Старунчак Н.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивачів адвоката Хоптія М.В.

представників відповідачів адвокатів Білика Л.В., Гордія В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Державної казначейської служби України про припинення порушення правил добросусідства, усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання дій членів земельної комісії Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області незаконними та протиправними, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квітні 2022 року звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 , Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Управління державної казначейської служби України, у якому із урахуванням уточненої позовної заяви від 19.05.2022 року просили: 1) зобов`язати ОСОБА_6 припинити порушення правил добросусідства, не чинити позивачам перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпоряджання належним їм житловим будинком з господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та привести здійснену самочинну реконструкцію з добудовою власного існуючого житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 до попереднього стану, відновити під`їзну дорогу до будинковолодіння та земельної ділянки позивачів площею 0,10 га кадастровий номер :13:010:0029, шириною 4 м, довжиною 23,96 м, загальною площею 0,0103 га (ситуаційна схема складена ФОП ОСОБА_9 ), змістити влаштовану водяну колонку (скважину) на територію земельної ділянки, на якій розміщено будинковолодіння відповідачки з дотриманням державних будівельних норм та санітарно-гігієнічних норм та зобов`язати ОСОБА_6 перемістити на безпечну відстань собаку з метою встановлення вільного доступу до будинковолодіння позивачів; 2) визнати дії членів земельної комісії Татарівської сільської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , голови Татарівської сільської ради Дзем`юка О.М. та голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_8 (станом на 19.10.2020) незаконними та протиправними; 3) стягнути з ОСОБА_6 , голови Татарівської сільської ради Дзем`юка О.М. та голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_8 (станом на 19.10.2020) на користь позивачів 150000,00 грн завданої моральної шкоди; 4) стягнути з Управління державної казначейської служби України на користь позивачів завдану Татарівською сільською радою та членами земельної комісії Татарівської сільської ради моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що з 05.06.2016 року ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029, подарованих її матір`ю. Суміжним землевласником є відповідачка ОСОБА_6 , якою у ході приватизації земельної ділянки із кадастровим номером :13:014:0052 на підставі рішень Татарівської сільської ради №160-37/2019 від 29.01.2019 року, №203-47/2019 від 22.10.2019 року та №215-52/2020 від 27.02.2019 року без належного погодження із ОСОБА_1 було включено до зазначеної земельної ділянки під`їзну дорогу, що веде до будинковолодіння позивачки. Комісією Татарівської сільської ради 15.12.2020 року встановлено, що проїзд до житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки ОСОБА_1 перекрито суміжником ОСОБА_15 внаслідок чого відсутній заїзд до зазначених об`єктів нерухомості, про що складено відповідний акт. 17.10.2020 року відповідачка на зазначеній під`їзній дорозі встановила металеві ворота, які закрила на замок, внаслідок чого сім`я позивачів була остаточно позбавлена можливості проїзду та проходу до свого будинку та земельної ділянки. Через те, що відповідачка закривала ворота та не впускала позивачів додому, ОСОБА_1 з чоловіком змушені були винаймати житло у сусідів, а їх неповнолітні діти залишались вдома самі. Також діти позивачів, повертаючись зі школи, та самі позивачі були змушені перелазити через паркан, щоб потрапити на територію свого будинковолодіння, не мали можливості заїхати власним автомобілем у гараж, завезти дрова для опалення будинку, продукти харчування, тощо. У січні 2021 року ОСОБА_6 , замість металевих воріт встановила металеву огорожу, що остаточно позбавило сім`ю позивачів проходу та проїзду до їх ділянки. Підставою вказаних неправомірних дій з боку відповідачки слугував акт земельної комісії Татарівської сільської ради обстеження під`їзду до домогосподарства позивачки від 19.10.2020 року, яким встановлено, що по межі земельної ділянки відповідачки вказано повноцінний проїзд до ділянки ОСОБА_1 , а також рекомендовано позивачці демонтувати самовільно споруджену споруду, яка на її ділянці перешкоджає під`їзду до її господарства. Фактично даний акт сприяв подальшим зловживанням з боку ОСОБА_6 та став перешкодою для надання проїзду до будинковолодіння позивачів. Окрім того, відповідачкою без згоди позивачки встановлено зовнішню систему відеонагляду, яка дозволяє знімати та накопичувати інформацію не тільки про сім`ю відповідачки, але й про обставини особистого життя сім`ї позивачів, серед яких є троє неповнолітніх дітей, що порушує їх право на особисте життя та його таємницю, надане законом. У зв`язку із вказаними неправомірними діями за заявою позивачки порушено кримінальне провадження №0000012 від 15.01.2021 року. Також відповідачка не зважаючи на судові спори та попередні зловживання продовжує порушувати правила добросусідства та чинити перешкоди родині позивача у пересуванні до власної домівки, зокрема здійснила роботи по облаштуванню скважини, у зв`язку із чим вода та бруд були направлені на єдину стежку, по якій сім`я позивачів добирається до свого будинку; завела собаку, яку тримає на ланцюгу, таким чином, що тварина може вільно вискаскувати на паркан та переміститись на територію домоволодіння позивачів, що в свою чергу може призвести до травмування позивачів та їх дітей. Дії відповідачки щодо безпідставного захоплення частини земельної ділянки, на якій влаштована проїзна дорога до будинковолодіння позивачів, а також дії посадових осіб на той час Татарівської сільської ради, в тому числі членів земельної комісії сільської ради в складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , є такими, що порушують право позивачки та членів її сім`ї на мирне та безперешкодне володіння належним на праві власності майном, тобто ст.1 Першого Протоколу до Коовенції, а тому зазначені члени земельної комісії, а також сільський голова ОСОБА_7 повинні нести солідарну відповідальність, так як сприяли винесенню незаконних актів та рішень у захопленні під`їзної дороги, що призвело до великих моральних страждань. Із урахуванням наведеного просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.05.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

На виконання вимог даної ухвали суду позивачі 19.05.2022 року подали до суду позовну заяву, викладену у новій редакції, в якій окрім іншого, вказали на неможливість сплати судового збору посилаючись на важкий матеріальний стан та просили звільнити їх від сплати судового збору або зменшити його розмір та надати їм додатковий строк для оплати.

Ухвалою суду від 24.05.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про звільнення від сплати судового збору, визначено розмір судового збору, який підлягає до сплати за подання вказаного позову у сумі 2947,45 грн, що становить 5 відсотків сукупного доходу позивачів за 2021 рік та продовжено позивачам строк для усунення виявлених недоліків.

На виконання зазначеної ухвали суду позивачкою ОСОБА_1 08.06.2022 року подано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2947,45 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11.07.2022 року від представника відповідачки Яцковської І.Ю. надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідачка заявлені до неї вимоги не визнає. Так ОСОБА_6 , є законним власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:014:0052, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру №НВ-020 та Витягом з Державного реєстрових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачі вводять суд в оману, зазначаючи, що повністю позбавлені проходу/проїзду до належної їм земельної ділянки та домоволодіння, перелазити через паркан та наймати житло, оскільки самі вказують на те, що добираються до будинку стежкою, а отже прохід існує. Рішенням Татарівської сільської ради затверджено акт обстеження під`їзду до домогосподарства ОСОБА_1 від 19.10.2020 року, яким встановлено, що по межі, а не через ділянку відповідачки наявний повноцінний проїзд до будинку позивачки, на якому остання здійснила самовільне будівництво, що перешкоджає під`їзду до її будинку. Позивачами не надано жодних доказів на підтвердження існування водяної колонки ОСОБА_6 , та її знаходження поза межами ділянки відповідачки. Доводи про те, що собака відповідачки може вільно перескочити огорожу надумана, необґрунтована та не підтверджена жодними доказами. Відповідачка будучи власником земельної ділянки, оскільки її право власності не скасоване, не порушує правил добросусідства та не чинить перешкод позивачам у здійсненні права володіння та користування належним їм житловим будинком та земельною ділянкою, а тому за відсутності належних доказів на підтвердження існування зазначених перешкод, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь позивачів. На даний час у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебувають цивільні справи №354/1149/20 за позовом ОСОБА_1 до Татарівської сільської радим, ОСОБА_16 , виконкому Яремчанської міської ради, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні під`їзною дорогою, №354/1094/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей до ОСОБА_6 , Татарівської сільської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження житловим будинок та земельною ділянкою. Таким чином позивачами подано до суду три позови з аналогічними вимогами, а ОСОБА_2 та неповнолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 не є належними позивачами у даній справі, оскільки не є власниками земельної ділянки та житлового будинку. Також зазначено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки та житлового будинку, також позивачі вказують на наявність у них автомобіля та гаража, на момент звернення до суду лише одна із їхніх дітей не досягла 14 років, а докази того, що один із батьків ухиляється від сплати аліментів відсутні, вказане свідчить про задовільний майновий стан позивачів. Із урахуванням викладеного відповідачка просить зобов`язати позивачів оплатити судовий збір у повному обсязі, а у разі несплати залишити позов без розгляду. У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Визнати дії позивачів щодо подання даного позову який має очевидно штучний характер зловживанням процесуальними правами та залишити позов без розгляду на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України, зобов`язати їх внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 35000,00 грн для забезпечення можливого відшкодування майбутніх судових витрат.

15.07.2022 року до суду надійшов відзив на позов Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що відповідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Положенням про Державну казначейську службу України, ДКСУ не є головним розпорядником бюджетних коштів та не може надати будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання на ДКСУ відповідальності за дії органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, жодних правовідносин між позивачами та ДКСУ не існує, останні не вказують на службу як на порушника своїх прав та не надали жодного доказу, які підтверджують заподіяння їм моральної шкоди у визначеному розмірі за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України позивачі мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди особами, які безпосередньо причетні до порушень їх прав та інтересів, а також за рахунок органів місцевого самоврядування. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та незаконними діями ДКСУ є підставою для відмови у задоволенні вимог до вказаного відповідача.

22.07.2022 року до суду надійшов відзив на позов Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у якому зазначено, що відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним, необґрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення. Рішенням Татарівської сільської ради від 13.02.2014 року №100/23/2014 батькові ОСОБА_6 - ОСОБА_17 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1177 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В акті узгодження меж ділянки, затвердженому рішенням Татарівської сільської ради №105/25/2014 від 24.06.2014 року, вказано, що межа проходить по паркану із земельною ділянкою ОСОБА_18 , самовільного захоплення з боку ОСОБА_17 не встановлено. Після смерті ОСОБА_17 рішенням сільської ради №160-37/2018 від 14.11.2018 року дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо вказаної ділянки був наданий його доньці. Рішенням Татарівської сільської ради №203-47/2019 від 22.10.2019 року затверджено акт узгодження та встановлення межі земельної ділянки ОСОБА_6 , від 18.10.2019 року, згідно якого межі ділянки не мінялись згідно земельно-кадастрового плану. Вказаний проект землеустрою отримав погодження ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, та відділу містобудування, архітектури, будівництва та ЖКГ виконавчого комітету Яремчанської міської ради та був затвердженим рішенням сільської ради №215-52/2020 від 27.02.2020 року. Таким чином, при передачі ОСОБА_19 у власність земельної ділянки Татарівська сільська рада діяла у межах наданих повноважень відповідно до чинного законодавства. Щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди з Татарівського сільського голови ОСОБА_7 та голови постійної комісії з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_8 зазначено, що відповідно до ст.1173,1174 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню за рахунок органу місцевого самоврядування, а тому ОСОБА_7 та ОСОБА_20 не є належними відповідачами і підстави для стягнення з них визначеної позивами шкоди відсутні. Окрім того у провадженні суду перебуває справа №354/1094/21, де позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей заявлено вимогу про стягнення з Ворохтянської селищної ради на їхню користь 270000,00 грн моральної шкоди, що свідчить проте те, що позивачі зловживають своїми права, подаючи безпідставні позови. Незрозуміло також яким чином ДКСУ порушила права та інтереси позивачів і яку саме шкоду їм завдала та не обґрунтовано розмір цієї шкоди. відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду у справі 242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями якого завдано шкоду, а тому ДКСУ не є належним відповідачем у даній справі. Визначений позивачами розмір моральної шкоди є необґрунтованим, неприйнятним, оскільки таке відшкодування не повинне бути засобом отримання доходу та призводити до безпідставного збагачення. Позивачами не доведено фак. заподіяння їм моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Із урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову, визнати дії позивачів зловживанням процесуальними правами та залишити позов без розгляду.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року у даній справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

27.12.2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи одночасно із яким до суду повернуто матеріли цивільної справи.

Ухвалою суду від 04.01.2023 року провадження у даній справі було поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року клопотання судового експерта Хмельницького відділення Київського НДІСЕ за вих. №776/4010/22-26/26 від 20.12.2022 року про надання додаткових матеріалів задоволено, долучено до матеріалів справи довідку про склад сім`ї, характеристики на позивачів з місця проживання та відомості з їх медичної документації. Та направлено матеріали даної справи до експертної установи для виконання ухвали суду від 22.11.2022 року про призначення судово-психологічної експертизи.

25.07.2023 року до суду надійшов висновок експерта №4010/22-26/2167/23-26 від 18.07.2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи, у зв`язку із чим ухвалою суду від 21.08.2023 року провадження у даній справі було поновлено.

Ухвалою суду від 25.01.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хоптія М.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

26.01.2024 року судом постановлено ухвалу про участь представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хоптія М.В. у судовому засіданні в режимі відео конференції із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 15.02.2024 року визнано необґрунтованою заяву відповідача ОСОБА_6 , яку підтримали відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відвід судді та передано її в канцелярію суду для визначення судді в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Єрмак Н.В. від 19.02.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід судді відмовлено.

23.02.2024 року судом постановлено ухвали, якими подану від імені відповідача ОСОБА_7 заяву повернуто заявнику без розгляду; у задоволенні заяви представника відповідачки Яцковської І.Ю. про залишення позову без розгляду відмовлено; у прийнятті заяви позивачів про збільшення розміру позовних вимог від 22.02.2024 року відмовлено та повернуто вказану заяву заявникам; подане представником відповідачки Яцковської І.Ю. доповнення до заяви про залишення позову без розгляду повернуто заявнику без розгляду.

05.03.2024 року позивачами подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої позовні вимоги викладено у наступній редакції: 1) зобов`язати ОСОБА_6 припинити порушувати правила добросусідства, не чинити позивачам перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпоряджання належним їм житловим будинком з господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та привести здійснену самочинну реконструкцію будинковолодіння без дозвільних документів шляхом збільшення площ власного існуючого житлового будинку до попереднього стану будинку за адресою АДРЕСА_2 , відновити під`їзну дорогу до будинковолодіння та земельної ділянки позивачів площею 0,10 га кадастровий номер :13:010:0029, шириною 4 м, довжиною 23,96 м, загальною площею 0,0103 га (ситуаційна схема складена ФОП ОСОБА_9 ), змістити влаштовану водяну колонку (скважину) та територію земельної ділянки, на якій розміщено будинковолодіння ОСОБА_6 з дотриманням державних будівельних норм та санітарно-гігієнічних норм та зобов`язати ОСОБА_6 не розміщувати біля огорожі та біля під`їзної дороги собак з метою встановлення вільного доступу до будинковолодіння позивачів; 2) визнати дії членів земельної комісії Татарівської сільської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , голови Татарівської сільської ради Дзем`юка О.М. та голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології Стефурака Р.М. (станом на 19.10.2020) незаконними та протиправними; 3) стягнути з ОСОБА_6 , голови Татарівської сільської ради Дзем`юка О.М., голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_8 (станом на 19.10.2020) на користь позивачів 1070000,00 грн завданої моральної шкоди; 4) стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивачів завдану Татарівською сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та членами земельної комісії Татарівської сільської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 1070000,00 грн. В доповнення до раніше наведених підстав позову позивачами зазначено, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 року у цивільній справі №354/1149/20, визнано незаконним і скасовано підпункт 1.1. пункту 1 рішення тридцять сьомої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 29.01.2019 року № 160-37/2019, в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1177 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_3 . Визнано незаконним і скасовано підпункт 1.3 пункту 1 рішення п`ятдесять другої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 27.02.2020 року №215-52/2020, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1177 га з кадастровим номером :13:014:0052 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд ОСОБА_6 і передано дану земельну ділянку у приватну власність. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0, 1177 га з кадастровим номером :13:014:0052, дата та час державної реєстрації 04.06.2020 року 13:57:20, номер запису про право власності: 36849962. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 1177 га з кадастровим номером :13:014:0052, цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку. Зобов`язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 під`їзною дорогою, до земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029, яка належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення облаштованої огорожі та відновлення під`їзної дороги у попередній стан. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Незважаючи на наявність вказаного рішення відповідачами не вжито жодних дій щодо відновлення порушених прав позивачів чим їм додатково спричиняється моральна шкода.

25.03.2024 року судом постановлено ухвали, якими відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_6 про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 та у задоволенні клопотання позивачів про зменшення судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Подану позивачами в порядку ст.49 ЦПК України заяву про збільшення розміру позовних вимог залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

На виконання зазначеної ухвали суду 08.04.2024 року позивачами подано через канцелярію суду клопотання про долучення доказів, до якого долучено квитанцію про сплату судового збору у визначеному судом розмірі у сумі 12994,00 грн.

Протокольною ухвалою суду від 12.04.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, подану позивачами заяву у порядку ст.49 ЦПК України прийнято до розгляду.

05.07.2024 року судом постановлено ухвали, якими відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки Яцковської І.Ю. про повернення поданої позивачами заяви в порядку ст.49 ЦПК України від 05.03.2024 року, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

17.09.2024 року судом постановлено ухвалу про участь судового експерта Стаднік І.М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції з приміщення Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвокат Хоптій М.В. у режимі відеоконференції заявлені позовні вимоги підтримали із урахуванням заяви в порядку ст.49 ЦПК України та просили їх задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів, посилаючись на те, що незважаючи на наявність судового рішення, яким встановлено факт незаконної приватизації ОСОБА_6 частини проїзної дороги загального користування, що веде до земельної ділянки та житлового будинку позивачів та зобов`язано усунути перешкоди у користуванні під`їзною дорогою, що набрало законної сили, відповідачка вказане рішення не виконує, чим надалі продовжує завдавати позивачам та їх дітям моральну шкоду. Щодо стягнення з позивачів понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу заперечили та просили у їх задоволенні відмовити, врахувати процесуальну поведінку відповідачки у ході розгляду даної справи, неодноразове подання безпідставних заяв.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд даної справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_6 адвокат Білик Л.В. у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6 відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги є надуманими, не грунтуються на дійсних обставинах справи та заявлені до неналежних відповідачів. ОСОБА_6 жодних порушень при приватизації земельної ділянки площею 0,1177 га не вчиняла, будь-яких перешкод, пов`язаних із порушеннням прави добросусідства позивачці не чинила. На день відкриття провадження у даній справі огороджена відповідачкою земельна ділянка перебувала у її власності на законних підставах. Заявлені позивачами вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою були предметом розгляду у цивілдьній справі №354/1149/20, а тому вони підлягали залишенню без розгляду. Судом не було враховано, що право доступу до належної позивачці земельної ділянки врегульоване детальним планом території 2016 року на земельну ділянку батька відповідачки ОСОБА_17 , затвердженим рішенням Татарівської сільської ради, якою позивачі і користуються до сьогоднінього часу. ОСОБА_6 з метою приватизації земельної ділянки в установлденому порядку звернулася в сільську раду, отримала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, який пройшов відповідну експертизу та був затверджений рішенням сільської ради. Відповідачка вважає, що у заяві про збільшення розміру позовних вимог позивачі змінили як підстави так і предмет позову, зазначили додаткові вимоги, де визначили розміри земельної ділянки ОСОБА_6 називаючи її дорогою. Дорога загального користування, у разі її наявності, має перебувати на балансі відповідного органу місцевого самворядування, однак у справі такі докази відсутні. Також зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, що позивачка ОСОБА_3 сплатила судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог, а тому їй у задоволенні позову слід відмовити та виключити її з числа позивачів. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає, що кожен із позивачів повинен був сплатити судовий збір за вказану вимогу, однак вимоги ст.185 ЦПК України при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог виконані не були, а тому дана заява мала бути залишена без розгляду чого суд не виконав, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Представник Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог, зовкрема в частині визначення розміру моральної шкоди, який не повинен приводити до безпідставного збагачення. У наступні судові засіданні представник селищної ради не з`явився, проте до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат Гордій В.Г. у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовити, посилаючись на те, що останні не є належними відповідачами, так як відповідальність за шкоду, завдану неправомірними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування покладається на зазначений орган.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Судовий експерт Стаднік І.М. у судовому засіданні підтримала наданий нею висновок №4010/22-26/2167/23-26 від 18.07.2023 року та вказала, що у ході проведення експертизи вона користувалась Методикою 14.1.75 психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань осіб та відшкодування шкоди, яка наявна у Реєстрі методик проведення судових експертиз, а також відповідно до п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 мала право на об`єднання та одночасний розгляд поставлених в ухвалі суду про призначення експертизи питань. Зазначила, що у висновку допущені описки у зазначенні номера судового провадження, адреси позивачів, а також на сторінці 8, у переліку досліджених матеріалів, оскільки у неї на виконанні одночасно перебувала також аналогічна експертиза, призначена у цивільній справі №354/1049/21, за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому вона проводила одне експертне дослідження по обох справах, оскільки позивачі мешканці іншої області.

Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на момент звернення до суду із вказаним позовом була неповнолітньою та після досягнення 18-річного віку набула статусу самостійного позивача.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №25, виданої Ворохтянською селищною радою 18.01.2023 року, ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю- чоловіком ОСОБА_2 та дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у належному позивачці на праві власності житловому будинку загальною площею 132,7 к.в.м, за адресою: АДРЕСА_4 , що розташований на земельній ділянці площею 0,56 га, з яких: 0,48 га у власніості ОСОБА_1 , 0,08 га у власності ОСОБА_2 .

Рішеннями Татарівської сільської ради №69-16/2017 від 21.02.2017 року, № 187-42/2019 від 27.06.2019 року АДРЕСА_1 та змінено нумерацію житлових будинків, в тому числі ОСОБА_1 з № АДРЕСА_5 на 91,91А.

Позивачка ОСОБА_1 з 05.06.2016 року є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029 та розміщеним на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 ), які набула у подарунок від своєї матері, що підтверджується копіями договорів дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки від 05.06.2016 року, за реєстром №№972, 976.

Суміжним землекористувачем був батько відповідачки ОСОБА_17 .

Як вбачається із листів Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 27.01.2012 року №М-19/14, від 19.07.2016 року №40-211-(90-9)/7027, від 30.03.2018 року №Б-19/1009/109, від 04.12.2018 року №Б-19/1009/420, від 06.12.2018 року №40-704-(90-9)/8250-18 батько відповідачки ОСОБА_17 проводив реконструкцію з добудовою до житлового будинку по АДРЕСА_1 без затвердженого проекту, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності та вручено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. За результатами позапланової перевірки від 19.07.2016 року встановлено, що ОСОБА_17 проведені будівельні роботи із реконструкції індивідуального житлового будинку та господарської будівлі без отримання будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 та документу, який надає право на виконання будівельних робіт(повідомлення про початок виконання будівельних робіт) про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, протокол про адміністративне правопорушення та видано припис з вимогою зупинити будівельні роботи. За результатами позапланової перевірки від 28.03.2018 року встановлено, що умови припису від 19.07.2016 року ОСОБА_17 не виконані внаслідок чого відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.05.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Яремчанської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №350, спадкоємцем майна ОСОБА_21 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є його дочка ОСОБА_6 . Спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Рішенням тридцять сьомої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 29.01.2019 року №160-37/2019 відповідачці ОСОБА_6 , яка після смерті свого батька ОСОБА_17 успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1177 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.3 рішення Татарівської сільської ради №215-52/2020 від 27.02.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1177 га з кадастровим номером :13:014:0052 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_6 та передано дану земельну ділянку їй у приватну власність.

Згідно акту обстеження під`їзду до домогосподарства ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 19.10.2020 року, комісія у складі сільського голови Дзем`юка О.М., голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_8 , члена постійної комісії з регулювання земельних відносин, містобудування та екології ОСОБА_22 , спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_14 встановила, що у власності ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка площею 0,1177 га по АДРЕСА_1 , де по межі вказано повноцінний проїзд до приватної земельної ділянки ОСОБА_1 на місці раніше знесеної господарської споруди(стайні). Комісією рекомендовано сторонам конфлікту облаштувати вказаний проїзд, а ОСОБА_1 у місячний термін демонтувати самовільно споруджену споруду, яка на її приватній ділянці та перешкоджає під`їзду до її домогосподарства.

Згідно Акту обстеження під`їзної дороги по АДРЕСА_1 від 22.03.2021 року комісія у складі голови Ворохтянської селищної ради О. Дзем`юка, керуючого справами Ю. Галика, старости с. Татарів Ю. Ясінського, начальниці відділу архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства та земельних відносин ОСОБА_23 , начальниці юридичного відділу та кадрового забезпечення ОСОБА_24 у присутності позивачки ОСОБА_1 та матері відповідачки ОСОБА_25 провели обстеження під`їзної дороги до присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та встановили, що наявна під`їзна дорога проходить біля присадибної ділянки ОСОБА_6 та має ширину від 3,80 м до 4,10 м. Перешкод у користуванні ОСОБА_1 даним під`їздом (з боку сім`ї ОСОБА_26 ) не виявлено.

Відповідно до Ситуаційної схеми земельної ділянки, складеної на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_9 у 2021 році площа під`їзної дороги, яку захопила ОСОБА_6 становить 0,0103 га.

16.01.2021 року Яремчанським міським судом відкрито провадження у цивільній справі №354/1149/20 за позовом ОСОБА_1 до Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_6 , виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківської області про визнання незаконними та скасування рішень Татарівської сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні під`їзною дорогою.

Крім цього, 08.09.2021 року Яремчанським міським судом відкрито провадження у цивільній справі №354/1094/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Татарівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження належним числовим будинком з господарськими будівлями та земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_6 демонтувати пристрої відеоспостереження, у радіус дії яких потрапляє належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , стягнення з ОСОБА_6 та Татарівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на користь позивачів завданої моральної шкоди, яка розглядом не завершена.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 року у цивільній справі №354/1149/20, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.05.2024 року, визнано незаконним і скасовано підпункт 1.1. пункту 1 рішення тридцять сьомої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 29.01.2019 року № 160-37/2019, в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1177 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_3 . Визнано незаконним і скасовано підпункт 1.3 пункту 1 рішення п`ятдесять другої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 27.02.2020 року №215-52/2020, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1177 га з кадастровим номером :13:014:0052 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд ОСОБА_6 і передано дану земельну ділянку у приватну власність. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0, 1177 га з кадастровим номером :13:014:0052, дата та час державної реєстрації 04.06.2020 року 13:57:20, номер запису про право власності: 36849962. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 1177 га з кадастровим номером :13:014:0052, цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку. Зобов`язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 під`їзною дорогою, до земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029, яка належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення облаштованої огорожі та відновлення під`їзної дороги у попередній стан. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що при складанні проекту землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_6 було виключено проїзд у точках від Б до В до земельної ділянки ОСОБА_1 , який був визначений у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку серії ЯМ746080 від 26.12.2012 року попереднього землевласника ОСОБА_18 та інформація про це містилася у Державному земельному кадастрі. Суд прийшов до висновку, що надання ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :13:014:0052 здійснено з порушенням вимог законодавства, оскільки до її площі включено під`їзд до житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , який відноситься до земель загального користування та не може передаватися у приватну власність в силу статті 83 ЗК України. У жовтні 2020 року ОСОБА_6 встановила металеву огорожу, якою огородила передану їй у власність земельну ділянку, що призвело до неможливості проїзду до житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 18.12.2024 року рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16.05.2024 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо набуття ОСОБА_6 у приватну власність в порядку приватизації земельної ділянки із кадастровим номером :13:014:0052, у площу якої включено під`їзну дорогу загального користування, що веде до житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , чим перекрито проїзд, не підлягають доказуванню у даній справі.

Відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ Стаднік І.М. за результатами проведення судової психологічної експертизи №4010/22-26/2167/23-26 від 18.07.2023 року досліджувана ситуація, а саме образа, заподіяння шкоди, пов`язаної із обмеженням доступу до будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та незаконне втручання в особисте життя шляхом встановлення відео спостереження стали для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 психотравмуючими, внаслідок чого відбулося руйнування ціннісних орієнтацій та особистих цінностей через моральні та фізичні страждання, порушення нормальних життєвих зв`язків унаслідок неможливості продовження активного громадського життя. Порушення нормального(звичного) плину буття особистості. Порушення відносин з оточенням(рідними, друзями, знайомими). Ситуація, що є предметом розгляду даної справи, а саме образа, заподіяння шкоди, пов`язаної із обмеженням доступу до будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та незаконне втручання в особисте життя шляхом встановлення відеспостереження є психотравмуючими факторами для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та спричинили їм страждання(моральну шкоду).

Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації мав для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 глибокий та тривалий характер, що зумовило тривалі негативні зміни психоемоційної і соціальної сфер існування, втрачені життєві та професійні зв`язки, неможливість продовжувати звичне активне життя та плин буття особистості, з допущенням обмеження права і свобод та приниженнм честі і гідності як громадянина.

З психологічної точки зору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в умовах ситуації, що досліджується, а саме в результаті образи, заподіяння шкоди, пов`язаної із обмеженням доступу до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 та незаконне втручання в особисте життя шляхом встановлення відеоспостереження, спричинені страждання у вигляді моральної шкоди.

Рекомендована сума грошової компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди може дорівнювати грошовому еквіваленту у 162 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Рекомендована сума грошової компенсації позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди може дорівнювати грошовому еквіваленту у 162 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав №393919762 від 06.09.2024 року, державним реєстратором Ворохтянської селищної ради Онутчаком Р.Р. 03.09.2024 року здійснено державну реєстрацію скасування речового права ОСОБА_6 на земельну ділянку із кадастровим номером :13:014:0052 площею 0,1177 га, індексний номер рішення 74929753.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно статті першої Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Частиною першою ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частинами першою-третьою ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану(ч.7 ст.376 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з вимогами ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є власниками домоволодінь, що розташовані на суміжних земельних ділянках і між ними тривалий час існує спір щодо перешкод, які чиняться позивачці та членам її сім`ї внаслідок приватизації відповідачкою земельної ділянки, до площі якої включено під`їзну дорогу загального користування, чим перекрито проїзд, що веде до будинку та земельної ділянки позивачки.

При зверненні до суду із вказаним позовом позивачі просили зобов`язання ОСОБА_6 привести здійснену самочинну реконструкцію будинковолодіння шляхом збільшення площ власного існуючого житлового будинку до попереднього стану будинку за адресою АДРЕСА_2 , відновити під`їзну дорогу до будинковолодіння та земельної ділянки позивачів площею 0,10 га кадастровий номер :13:010:0029, шириною 4 м, довжиною 23,96 м, загальною площею 0,0103 га (ситуаційна схема складена ФОП ОСОБА_9 ), змістити влаштовану водяну колонку (скважину) на територію земельної ділянки, на якій розміщено будинковолодіння ОСОБА_6 , з дотриманням державних будівельних норм та санітарно-гігієнічних норм та зобов`язати ОСОБА_6 не розміщувати біля огорожі та біля під`їзної дороги собак з метою встановлення вільного доступу до будинковолодіння позивачів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що відповідачка ОСОБА_6 є власницею житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_17 .

Позивачами у даній справі не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачкою з часу набуття у власність зазначеного житлового будинку здійснено його самочинну добудову чи реконструкцію без відповідних дозвільних документів, що призвело до порушення законних прав та інтересів позивачів.

Зокрема у матеріалах справи відсутні будь-які звернення позивачів чи органу місцевого самоврядування з приводу проведення відповідачкою самочинного будівництва, матеріали перевірок та висновки контролюючих органів, які б засвідчували дані обставини, а надані докази стосуються будівництва, яке здійснював попередній власник.

Також позивачами не надано жодних доказів, що засвідчують факт облаштуванння відповідачкою на земельній ділянці, що перебуває у її користуванні, водяної колонки (скважини) із порушенням відповідних будівельних норм та стандартів та санітарно-гігієнічних норм.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

При вирішенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_6 відновити під`їзну дорогу до будинковолодіння та земельної ділянки позивачки із кадастровим номер :13:010:0029, шириною 4 м, довжиною 23,96 м, загальною площею 0,0103 га відповідно до ситуаційної схеми, складеної ФОП ОСОБА_9 , суд враховує те, що зазначений спір вже був предметом судового розгляду у цивільній справі №354/1149/20 і рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.20203 року, яке набрало законної сили 16.05.2024 року, ОСОБА_6 зобов`язано усунути перешкоди в користуванні під`їздною дорогою до земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029, яка належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення облаштованої огорожі та відновлення під`їзної дороги у попередній стан.

Як вбачається зі змісту даного рішення, з висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1617/21-28/1097/22-28/6466/6466/6467/22-41 від 04.04.2022 року судом встановлено, що проїзд до земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029 повністю, а пішохідна стежка до тієї ж земельної ділянки частково потрапляють в межі земельної ділянки з кадастровим номером :13:014:0052. В межах цієї земельної ділянки площа під проїздом становить 0,0082 га, а площа під пішохідною стежкою - 0,0071 га. Площа разом під стежкою та колишнім проїздом в межах згаданої земельної ділянки, враховуючи, що такі частково накладаються одне на одне, становить 0,0138 га.

Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду від 01.03.2023 року в справі №442/3663/20).

Рішенням суду у справі №354/1149/20 встановлена площа незаконно приватизованої ОСОБА_6 спірної під`їзної дороги, яку остання зобов`язана привести у попередній стан.

Підстави вважати, що під`їзна дорога, яка веде до належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029, мала площу та параметри, інші аніж встановлено зазначеним рішенням суду, зокрема наведені у ситуаційній схемі ФОП ОСОБА_9 відсутні, відповідних доказів суду не надано, із клопотанням про призначення експертизи позивачі до суду не звертались, а тому суд приходить до переконання, що у цій частині позов не підлягає до задоволення за безпідставністю.

Не підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов`язання відповідачку не розміщувати біля огорожі та під`їзної дороги собак з метою встановлення вільного доступу до будинковолодіння позивачів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи, яка звернулася до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.01.2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи те, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивачів про зобов`язання ОСОБА_6 не розміщувати біля огорожі та під`їзної дороги собак слід відмовити з підстав відсутності порушеного права, оскільки суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, для захисту прав особи від можливих негативних дій у подальшому.

Щодо вимоги про визнання дій членів земельної комісії Татарівської сільської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , голови Татарівської сільської ради Дзем`юка О.М. та голови постійної комісії сільської ради з регулювання земельних відносин, містобудування та екології Стефурака Р.М. (станом на 19.10.2020 року) незаконними та протиправними суд враховує те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При цьому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові сформульований також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 22.06.2021 року у справі №200/606/18.

Оцінку правомірності рішень Татарівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області щодо передачі ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1177 га по АДРЕСА_1 надано Яремчанським міським судом Івано-Франківської області у рішенні від 05.10.2023 року у цивільній справі №354/1149/20, яким скасовано рішення сільської ради про надання дозволу на розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і її передачу у приватну власність.

Задоволення вимоги про визнання неправомірними дій членів земельної комісії Татарівської сільської ради та голови сільської ради не відповідає ефективному способу захисту порушеного права та не призведе до відновлення порушених прав позивачів, а тому суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити із зазначеної підстави.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої Татарівською сільською радою та членами земельної комісії Татарівської сільської ради суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта ст. 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 року у справі 203/2/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17, від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17.

Враховуючи положення ст.ст.1173, 1174 ЦК України належним відповідачем за вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями чи діями органу місцевого самоврядування та його посадових і службових осіб є відповідний орган місцевого самоврядування, а в даному випадку Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області як правонаступник Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, за наслідками адміністративної реформи, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити, так як позов заявлений до неналежних відповідачів. Відмова у задоволенні позову із наведеної підстави не позбавляє позивачів права на звернення до суду із позовом до належного відповідача.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05.12.2022 року у справі №214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що при проведенні приватизації земельної ділянки ОСОБА_6 до складу вказаної ділянки була включена під`їзна дорога загального користування, що веде до належних ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :13:010:0029 та житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 (колишня АДРЕСА_1 ), в якому проживають та зареєстровані позивачі та їхні діти. На вказаній дорозі відповідачкою у жовтні 2020 року були встановлені металеві ворота, а в подальшому металева огорожа, що призвело до неможливості проїзду до житлового будинку та земельної ділянки позивачів.

Як зазначила у судовому засіданні позивачка, на момент розгляду даної справи рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні під`їзною дорогою шляхом знесення облаштованої огорожі та відновлення під`їзної дороги у попередній стан не виконане.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачі зазначили, що через те, що відповідачка закривала ворота на територію свого домоволодіння ОСОБА_1 з чоловіком змушені були винаймати житло у сусідів, а їх неповнолітні діти залишались вдома самі. Також діти позивачів, повертаючись зі школи, та самі позивачі, були змушені чекати поки відповідачка відкриє ворота або ж перелазити через паркан, щоб потрапити на територію свого будинковолодіння, не мали можливості заїхати власним автомобілем у гараж, завезти дрова для опалення будинку, продукти харчування, тощо, вимушені були користуватися стежкою. З даного приводу позивачка з метою захисту порушених прав неодноразово змушена була звертатись до правоохоронних органів, сільської ради та суду.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини даної справи, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, яка на під`їзній дорозі загального користування встановила ворота, які закрила на замок, а в подальшому металеву огорожу, позивачам та їх дітям була завдана моральна шкода, яка полягає у неправомірному обмеженні безперешкодного доступу до земельної ділянки та житлового будинку, що є їх постійним місцем проживання, що в свою чергу зумовило наявність затяжного конфлікту між сторонами у справі. Через неможливість врегулювання даного питання у добровільному порядку, позивачі змушені були вживати додаткових заходів для вирішення щоденних побутових питань, для захисту та відновлення порушеного права, звертатись до органу місцевого самоврядування, поліції та в подальшому до суду, що, на переконання суду, беззаперечно призвело до порушення звичного ритму їх життя, негативно вплинуло на їхнє самопочуття, стосунки із оточуючими та у колі сім`ї та завдало моральних страждань. Тривалість порушення законних прав та інтересів позивачів, свідчить про те, що з вини відповідачки вони значний період часу перебувають у стані стресу та емоційної напруги, що не може не відображатись на їх психологічному стані, на стосунках між подружжям та між батьками і дітьми, які стали очевидцями усіх зазначених подій та вимушені пристосовуватись до життя у відповідних умовах.

Водночас суд звертає увагу на те, що жодних доказів того, що відповідачка на території належного їй домоволодіння встановила камери відеоспостереження та здійснює протиправну фіксацію та накопичення інформації про сім`ю позивачів у межах даної справи суду не надано.

У поданій заяві в порядку ст.49 ЦПК України позивачі збільшили розмір заявлених вимог про стягнення моральної шкоди та просили стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , завдану моральну шкоду у розмірі 1070000,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідачки, суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу висновок експерта №4010/22-26/2167/23-26 від 18.07.2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи, оскільки як вбачається із дослідницької частини висновку, експертом всупереч вимог ч.2 ст.107 ЦПК України при проведенні зазначеної експертизи були досліджені матеріали цивільної справи №354/1094/21, які не надавалися у її розпорядження судом, що остання підтвердила у судовому засіданні.

Із урахуванням вищенаведеного, враховуючи характер та тривалість моральних страждань позивачів та їх дітей, поведінку відповідачки, виходячи із принципів пропорційності, розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_6 слід стягнути на користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. кожному, а також на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь позивачів та їх неповнолітніх дітей завданої моральної шкоди на загальну суму 25000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити із наведених судом підстав.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 і від 11.11.2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачами на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та обгрунтування їх розміру надано суду: довіреність від 11.01.2022 року, посвідчену приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Могилевич Л.В., за реєстром №28, на представництво адвокатом Хоптієм М.В. інтересів ОСОБА_1 ; договори про надання правової допомоги №18/24-1 та №18/24-3, від 18.03.2024 року, укладений між адвокатом Хоптієм М.В. та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на представництво інтересів у цивільній справі №354/517/22, відповідно до п. 1 розділу ІІІ яких оплата за вивчення матеріалів, складання процесуальних документів становить 2500,00 грн та представництво інтересів в суді першої інстанції-25000,00 грн; ордер серії АТ №1064145 від 19.03.2024 року на представництво адвокатом Хоптієм М.В. ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №18/24-1 від 18.03.2024 року; ордер серії АТ №1064147 від 19.03.2024 року на представництво адвокатом Хоптієхм М.В. ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №18/24-3 від 18.03.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2024 року відповідно до яких адвокат Хоптій М.В. за договором №18/24-3 від 18.03.2024 року надав ОСОБА_2 наступні послуги: ознайомився та вивчив матеріали справи, ознайомився із наявною судовою практикою, приймав участь у судових засіданнях під час розгляду клопотань, здійснював представництво інтересів в Яремчанському міському суді у справі №354/517/22, вартість наданих послуг за період з 18.03.2024 року по 16.12.2024 року становить 27500,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2024 року відповідно до яких адвокат Хоптій М.В. за договором №18/24-1 від 18.03.2024 року надав ОСОБА_1 наступні послуги: ознайомився та вивчив матеріали справи, ознайомився із наявною судовою практикою, приймав участь у судових засіданнях під час розгляду клопотань, здійснював представництво інтересів в Яремчанському міському суді у справі №354/517/22, вартість наданих послуг за період з 18.03.2024 року по 16.12.2024 року становить 27500,00 грн.

Відповідачкою ОСОБА_6 на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та обгрунтування їх розміру надано суду: договір про надання правової допомоги від 15.05.20234 року, укладений із адвокатом Біликом Л.В., відповідно до п.3.1 якого за правову допомогу, передбачену в п.1.2 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному окремими додатком до даного договору; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4163/10 від 20.05.2010 року; ордер серії ВС №1204629 від 15.05.2023 року на представництво адвокатом Біликом Л.В. інтересів ОСОБА_6 у Яремчанському міському суді Івано-Франківської області на підставі договору про надання правової допомоги від 15.05.2023 року; Додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 15.05.2023 року, відповідно до якого вартість однієї години правової допомоги становить 1000,00 грн; розрахунок витрат, понесених при розгляді цивільної справи №354/517/22, що є Додатком №2 до договору та акт передачі приймання наданих послуг, що є Додатком №3 до договору, відповідно до яких адвокатом при надані наступні послуги: оформлення і подання до суду 19.09.2023 року клопотання про відкладення розгляду справи (0,5 год)-500 грн; вивчення матеріалів справи(4 год)-3000,00 грн; оформлення і направлення 22.11.2023 року суду та сторонам заяви про залишення позову без розгляду(3 год)-3000,00 грн; участь у судових засіданнях 22.11.2023 року(2 год),18.12.2023 року(2 год), 30.01.2024 року(2 год)-6000,00 грн; оформлення і подання 07.02.2024 року клопотання та ознайомлення з матеріалами справи)0,5 год)-500,00 грн; оформлення і подання 15.02.2024 року заяви про відвід судді(2 год)-2000,00 грн; оформлення і подання 22.02.2024 року заяви про допвнення до заяви про залишення позовної заяви без розгляду(1 год)-1000,00 грн; участь у судових засіданнях 23.02.2024 року(2 год), 25.03.2024 року(2 год), 12.06.2024 року(2 год), 05.07.2024 року(2 год), 28.08.2024 року(2 год), 17.09.2024 року(2 год), 05.10.2024 року(2 год)-14000,00 грн на загальну суму 30000,00 грн.; платіжні інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 09.11.2024 року №Р24АD5137 та від 14.11.2024 року №Р24АD9573 відповідно до яких адвокат Білик Л.В. отримав від ОСОБА_6 в якості гонорару грошові кошти у сумі 30000,00 грн

Відповідачами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та обгрунтування їх розміру надано суду: витяг з договору №1 від 07.06.2024 року, укладеного між адвокатом Гордієм В.Г. та ОСОБА_7 ; витяг з договору №2 від 10.06.2024 року, укладеного між адвокатом Гордієм В.Г. та ОСОБА_8 ; ордер серії АТ №1045724 від 10.06.2024 року на представництво адвокатом Гордієм В.Г. інтересів ОСОБА_8 у Яремчанському міському суді Івано-Франківської області на підставі договору про надання правової допомоги №2 від 10.06.2024 року; ордер серії АТ №1045723 від 07.06.2024 року на представництво адвокатом Гордієм В.Г. інтересів ОСОБА_7 у Яремчанському міському суді Івано-Франківської області на підставі договору про надання правової допомоги №21 від 07.06.2024 року; попереднє визначення суми судових витрат за договором про надання правової допомоги від 07.06.2024 року із доповненням від 02.10.2024 року, відповідно до яких орієнтовний розрахунок суми судових витрат наданих ОСОБА_7 у цивільній справі №354/517/22 складається з: уточнення позовних вимог, ознайомлення із матеріалами справи(1 год.)-500,00 грн; підстави визначення відповідачів, ст.56 Конституції України, постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року-(9 год)-4500,00 грн; 26.09.2024 року участь у судовому засіданні(3 год )-1500,00 грн; підготовка до судових дебатів(3 год)-1500,00 грн, а всього на загальну суму 8000,00 грн; прибуткові касові ордери б/н та №1 від 07.06.2024 року відповідно до яких адвокат Гордій В.Г. отримав від ОСОБА_7 оплату за договором про надання правової допомоги від 07.06.2024 року у сумі 8000,00 грн; попереднє визначення суми судових витрат за договором про надання правової допомоги від 10.06.2024 року із доповненням від 02.10.2024 року, відповідно до яких орієнтовний розрахунок суми судових витрат наданих ОСОБА_8 у цивільній справі №354/517/22 складається з: співбесіда стосовно позовної заяви(1 год)-500,00 грн; підстави для подання позову, визначення відповідачів, ст.56 Конституції України, постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року-(9 год)-4500,00 грн; 26.09.2024 року участь у судовому засіданні(3 год)-1500,00 грн; підготовка до судових дебатів(3 год)-1500,00 грн, а всього на загальну суму 8000,00 грн; прибутковий касовий ордер б/н відповідно до якого адвокат Гордій В.Г. отримав від ОСОБА_8 оплату за договором про надання правової допомоги у сумі 5000,00 грн.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення на користь позивачів, суд враховує кількість заявлених та задоволених позовних вимог та їх розмір, складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, той факт, що адвокат Хоптій М.В. в межах даної справи одночасно здійснював представництво позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а надані послуги за кожним із договорів про надання правової допомоги є ідентичними, а тому виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин даної справи, а також особу позивачів, їх матеріальний та сімейний стан, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн кожному, оскільки саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є справедливим та обґрунтованим, не суперечитиме принципу розумності розподілу судових витрат.

Також суд вважає, що з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 слід стягнути на користь відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 понесені ними витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн кожному, враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог до вказаних відповідачів відмовлено у повному обсязі.

Підстав для стягнення з позивачів правової допомоги на користь відповідачки ОСОБА_6 суд не вбачає виходячи із наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зауважено, що із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд звертає увагу на те, що відповідачкою не дотримано установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування судових витрат на правничу допомогу, зокрема порядку подання доказів і надсилання (надання) їх іншим учасникам справи, оскільки у матеріалах справи відсутні докази направлення іншим учасникам справи Додатків №1, №2-розрахунку витрат та №3-акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.05.2023 року, а тому враховуючи наведені обставин, а також процесуальну поведінку відповідачки, заявлення необгрунтованого відводу та ряду клопотань про повернення та залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні яких судом відмовлено, заявлені нею до стягнення витрати на правничу допомогу до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_6 слід стягнути на користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 370,95 грн, по 123,65 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Державної казначейської служби України про припинення порушення правил добросусідства, усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання дій членів земельної комісії Татарівської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області незаконними та протиправними, відшкодування моральної шкоди-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у сумі 5000(п`ять тисяч) гривень, 5000(п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 123(сто двадцять три) гривні 65 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у сумі 5000(п`ять тисяч) гривень та 123(сто двадцять три) гривні 65 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі 5000(п`ять тисяч) гривень, 5000(п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 123(сто двадцять три) гривні 65 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у сумі 10000(десять тисяч ) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2666(дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 67 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2666(дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 67 коп. з кожного.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , народження, ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78595, вул. Д. Галицького, 41 смт. Ворохта, Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК