ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4943/24 Номер провадження 22-ц/814/1381/25Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дряниця Ю.В., Обідіна О.І.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Ганчевої Марії Андріївни на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 11 грудня 2024 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 ; за період з 01.12.2019 року по 01.03.2024 року існує заборгованість в розмірі 18 543,04 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 18762,23 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 11 грудня 2024 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості запослуги теплопостачання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 18762,23 гривень та судовий збір в сумі 3 028 гривень.

Рішення мотивоване тим , що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявність заборгованості , її розмір та відсутність у відповідача обов`язку зі сплати такої заборгованості.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач. Скарга мотивована тим , що рішення є необґрунтованим , помилковим та таким що прийняте без дослідження обставин справи та з порушенням норм матеріального права .

Відповідач зазначала, що не користувалась послугами з постачання гарячої води, на підтвердження чого надала акт виконання робіт здійснення вимірювань для метрологічної повірки лічильників води на місці експлуатації від 25.05.2023, згідно із яким лічильник гарячої води №09311806 має показники 00052. Одночасно із цим відповідач надала фото лічильника станом на 4 липня 2024 р., який має аналогічні показники. Це підтвердило, що з 25.05.2023 по 04 липня 2024 р., тобто після подання позову в даній справі, скаржниця не користувалась гарячою водою. Але суд першої інстанції проігнорував ці докази, не надавши їм жодної оцінки в оскаржуваному рішенні, але при цьому зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Не заперечував того факту, що скаржниця не користувалась послугами з постачання гарячої води і до 25.05.2023, і позивач, але пояснив, що нарахування здійснювались через те, що "у підприємства була відсутня інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, нарахування за послугу з постачання гарячої води з 30.06.2021 проводилися згідно з нормативами (нормами) споживання (120 л/добу/особу), виходячи з кількості зареєстрованих осіб, вартості 1 куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, затвердженої рішенням Полтавської міської ради №354 від 28.12.2012. У період з 30.06.2021 по 31.05.2023 підприємством нараховано за послугу з постачання гарячої води суму 17 257,61 грн, виходячи з кількості зареєстрованих осіб (2 особи)."

Скаржник вважає таке нарахування безпідставним , зважаючи на що просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 11 грудня 2024 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів справи вбачається та установлено судом, що відповідач є власником квартири кВ. АДРЕСА_2 (а.с.4-6).

Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання.

Споживачем за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено вузол розподільного обліку гарячої води 05.08.2013 року, який і на теперішній час є, про що не заперечує відповідач.

У листопаді 2019 року на підставі даних електронного реєстру ПАТ «Приватбанк» до підприємства надійшла інформація про показник вузла розподільного обліку гарячої води 52 куб.м. На підставі цих даних, підприємством проведено нарахування за 1 куб.м (52 куб.м - 51куб.м) по тарифу 89,54 грн/куб.м на суму 89,54 грн. У квітні 2020 року до інформаційно-довідкової служби підприємства споживачем була надана інформація про фактичний обсяг споживання, показник вузла розподільного обліку гарячої води за квітень становив 52 куб.м, що свідчить про відсутність фактичного споживання гарячої води у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року. У період з травня 2020 року по травень 2021 року споживачем не надавалися дані про фактичні обсяги споживання гарячої води, відповідно, підприємством нарахування за послугу з постачання гарячої води, у вищезазначений період, не проводилися. Термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, встановленого за вищезазначеною адресою, закінчився 25.06.2020 року.

Так як, у підприємства була відсутня інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, нарахування за послугу з постачання гарячої води з 30.06.2021 проводилися згідно з нормативами (нормами) споживання (120 л/добу/особу), виходячи з кількості зареєстрованих осіб, вартості 1 куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, затвердженої рішенням Полтавської міської ради № 354 від 28.12.2012 року.

У період з 30.06.2021 року по 31.05.2023 року підприємством нараховано за послугу з постачання гарячої води суму 17 257,61 грн, виходячи з кількості зареєстрованих осіб (2 особи).

У червні 2023 року на підставі даних ТОВ «Еталон Полтава» підприємством з 25.05.2023 прийнято на облік вузол розподільного обліку гарячої води з показником 52 куб.м та скориговано нарахування за послугу з постачання гарячої води за травень 2023 року в бік зменшення на суму 113,92 грн. Таким чином, по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.05.2023 нарахування за послугу з постачання гарячої води проводяться за фактично спожиті обсяги, виходячи з показника вузла розподільного обліку гарячої води. Оплата вартості послуги з постачання гарячої води здійснюється за показаннями засобів обліку з розрахунку вартості 1 куб.м. гарячої води.

Підставою для розрахунків є своєчасне проходження періодичної повірки вузлів розподільного обліку та повідомлення споживачами показань індивідуальних засобів обліку гарячої води теплопостачальній організації. Лиш у червні 2023 року на підставі даних електронного реєстру ТОВ «Еталон Полтава» про проходження періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 підприємством продовжено термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води до 2028 року. Згідно наданої інформації показник вузла розподільного обліку гарячої води на час повірки становив 52 куб.м.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого тепло і водопостачання та сплати коштів за спожиті послуги.

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), виконавець, управитель.

Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води .

Відповідно до абзаців 1, 2, 3 частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату.

Крім того, відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуги не позбавляє споживачів обов`язку оплачувати надані послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц).

Судом установлено, що помешкання відповідача забезпечується послугами з тепло і водопостачання без оформленого письмового договору. Доказів про те, що послуги не надавалися, матеріали справи не містять.

Позивач нараховував по указаному помешканню плату за надані послуги, однак кошти за вказані послуги не сплачувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Доказів щодо звернення в установленому законодавством порядку з претензіями про надання неякісних житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять.

Згідно пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У пункті 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статями 150, 156, 162 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК УРСР саме власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 712/8733/17 (провадження № 61-1838св18).

Відтак враховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.

Колегія суддів на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшла висновку, що відповідач є власником квартири, у встановленому законом порядку до позивача з заявою та документами щодо своєї відсутності по вказаній адресі не зверталася та не відмовилася від надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води відомостей про повірку акож не надав, а тому зобов`язана нести витрати з утримання належного їй майна.

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань.

Пунктом 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 встановлено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною 4 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, у період з травня 2020 по травень 2021 року споживачем не надавалися відомості про фактичні обсяги споживання гарячої води , відповідно , підприємством нарахування за послуги зпостачання гарячої води , у вищезазначений період , не здійснювалось .

Термін повірки вузла розподільного обліку гарячої води , встановленого за адресою відповідача закінчився 25.06.2020.

Оскільки у підприємства була відсутня інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води , нарахування за послугу з постачання гарячої води з 20.06.2021 проводилися згідно з нормами споживання , виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

У червні 2023 року на підставі даних ТОВ «Еталон Полтава» підприємством з 25.052023 прийнято на облік вузол розподільного обліку гарячої води з показником 52 куб.м. та скориговано нарахування за послугу з постачання гарячої води за травень 2023 року в бік зменшення на суму 113,92 грн.

Варто зазначити , що періодична повірка проводиться через певні проміжки часу для встановлення і підтвердження того, що лічильник відповідає передбаченим вимогам та може використовуватись для обліку комунальних послуг. У разі закінчення строку повірки лічильника його показання не можуть прийматися з метою здійснення розрахунків. В такому разі нарахування за спожиті комунальні послуги здійснюється за спеціальними методиками та нормами споживання.

Відповідно, враховуючи те , що у період протягом 30.06.2021 по 31.05.2023 позивачу не було надано відомостей про справність лічильника у домоволодінні відповідача , не було здійснено повірку , позивач мав всі законні підстави для здійснення нарахування заборгованості.

Суд відхиляє посилання скаржника на неправомірність нарахування заборгованості на осіб зареєстрованих у житловому приміщенні , оскільки відповідачем попри посилання на безпідставність таких нарахувань не надано суду доказів що у кВ. АДРЕСА_2 не зареєстровано дві особи.

Також суд відхиляє аргументи апелянта щодо наявності підстав для скасування судового рішення у зв`язку із тим, що згідно повірки лічильника від 25.05.2023 останній мав показання 00052. Адже як зазначалося вище позивачем нарахування здійснено у зв`язку із відсутністю даних про повірку лічильника відповідача, що тягне за собою нарахування за послугу з постачання гарячої води виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

Відповідачем до апеляційної скарги не додано доказів звернення до позивача із проханням здійснити перерахунок заборгованості , також не надано й доказів звернення до позивача в судовому порядку із вимогою про здійснення перерахунку, тому апеляційний суд в силу приписів ст.367 ЦПК України позбавлений можливості досліджувати вказане питання та встановлювати наведені в апеляційній скарзі обставини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Ганчевої Марії Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: Ю.В. Дряниця

О.І. Обідіна