ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3017/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/115/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря Гичко К.С.,

позивача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/3017/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гурник Віктор Олександрович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Коротич І.А., повний текст рішення складено 31 жовтня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.10.2022 № 1130, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П., він набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 623:410500:02:001:3407) на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що 26 вересня 2023 року ним було виявлено, що вищезазначеним житловим будинком без будь-якої правової підстави, замінивши замок на вхідних дверях, незаконно заволодів та користується відповідач, який є братом ОСОБА_3 - попередньої власниці вищезгаданих об`єктів нерухомого майна.

Вказував на те, що внаслідок дій відповідача, він фізично не може потрапити до належного йому нерухомого майна, з метою володіння та користування ним.

Стверджував, що зазначені обставини були зафіксовані 26 вересня 2023 року уповноваженими працівниками сектору поліцейської діяльності м. Почаїв| Кременецького районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області.

Звертав увагу на те, що 26 вересня 2023 року Кременецьким районним судом Тернопільської області у справі № 601/2636/23 було постановлено ухвалу, якою частково задоволено заяву відповідача про забезпечення позову, до подачі позовної заяви, та було накладено арешт на належні позивачу в даній справі на праві власності: житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам укладати угоди, правочини, договори, здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна.

Зазначав, що в порушення приписів частини 4 статті 152 ЦПК України, протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, відповідач так і не подав до суду позовну заяву у справі №601/2636/23 (про скасування свідоцтва щодо набуття права власності, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання права власності на спадкове майно), де були вжиті вказані заходи забезпечення позову.

Вважав, що наведене свідчить про те, що відповідач умисно порушує його право власності на вищезазначені об`єкти нерухомості та станом на момент складання даної позовної заяви, останній так і не усунув перешкоди у користуванні вказаним майном та продовжує незаконно ним володіти та користуватися.

На підставі наведеного просив:

1) Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , належними йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом:

- здійснення демонтажу замків на вхідних дверях об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також будь-яких огорож по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407 та забезпечення ОСОБА_2 допуску на територію вказаних об`єктів нерухомого майна;

- встановлення заборони ОСОБА_1 вчиняти ОСОБА_2 будь-які перешкоди в користуванні належними йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за вищезазначеною адресою.

2) Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 належні ОСОБА_2 на праві власності вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за вищезазначеною адресою.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди та усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , належним йому на праві власності, житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер :02:001:3407), на якій знаходиться житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом здійснення демонтажу замків на вхідних дверях об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також будь-яких огорож по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407 та забезпечення доступу ОСОБА_2 на територію вказаних об`єктів.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 належні ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2147 грн. 90 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гурник В.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з огляду на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що суд першої інстанції допустив суттєве порушення норм матеріального права, оскільки не врахував, що позивач набув право власності на спірний будинок та земельну ділянку виключно на підставі прилюдних торгів, які не відбулися та майно було передано йому в рахунок погашення боргу за рішенням суду.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що попередня власниця нерухомості ОСОБА_3 втратила право власності відповідно до всіх передбачених законом процедур, відтак легітимність права власності позивача на майно отримане через прилюдні торги, які не відбулися, викликає обґрунтовані сумніви, а тому вважає, що суд мав дослідити ці обставини, однак цього не зробив.

Вважає, що позивачем не доведено, що дії відповідача створюють перешкоди у користуванні майном.

Стверджує, що ОСОБА_1 користується спірним будинком, як своїм житлом, на законних підставах, а наявність там його особистих речей та речей дітей, регулярне проживання в будинку підтверджують цю обставину, що це його єдине житло, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Іващука В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що припинення права користування відповідачем спірним майном, шляхом його виселення, відповідає принципам статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки між сторонами не існує та не існувало жодних домовленостей з приводу тимчасового проживання відповідача у вищезазначеному житловому будинку.

Звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростували презумпцію правомірності набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Вказує на те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, тобто із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція сформована в постанові від 23.09.2019 року у справі №329/398/18).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Іващук В.М. проти доводів апеляційної скарги заперечили, з мотивів викладених у відзиві.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає судовому розгляду відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

31 жовтня 2022 року ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.10.2022, №1130, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П., (реєстраційні номери об`єктів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №234, №234).

Ухвалою Кременецького районного суду від 26 вересня 2023 року у справі №601/2636/23, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва щодо набуття права власності, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково в порядку забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам укладати угоди, правочини, договори, здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна.

Рішенням Кременецького районного суду від 16 травня 2024 року у справі №601/3083/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Кременецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович Оксана Петрівна, Тернопільський відділ Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління юстиції про визнання недійсним договору про розподіл спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про право власності на майно, визнання права власності на спадкове майно будинковолодіння по АДРЕСА_1 , витребування майна з чужого незаконного володіння, - відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №601/3083/23 рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2024 року змінено - викладено мотивувальну частину в редакції даної постанови, резолютивну частину рішення залишено без змін.

Згідно відповіді Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільській області від 02 жовтня 2023 року №18501 вбачається, що ході проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 , було встановлено, що по АДРЕСА_1 знаходиться будинок, який належить позивачу. ОСОБА_2 пояснив, що в належному йому будинку в даний час проживає без реєстрації брат попередньої власниці ОСОБА_3 ОСОБА_1 , з яким у нього виникли словесні суперечки відносно будинку, що розташований за вищевказаною адресою. 14.09.2023 ОСОБА_1 ознайомившись з витягом із Державного реєстру речових прав від 31.10.2022 року, забрав свої особисті речі та залишив вищевказаний будинок, а позивач змінив замок у вхідних дверях. ОСОБА_1 пояснив, що на його думку на підставі підроблених документів ОСОБА_2 поміняв замки у вхідних дверях, сам він має право проживати в цьому будинку, оскільки він в ньому зареєстрований, а будинок належить його матері. Однак згідно довідки виданої Почаївською міською радою від 14.09.2023 року, що згідно реєстру Почаївської територіальної громади за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не значиться. ОСОБА_7 пояснила, що 26.09.2023 року в будинку який належить позивачу, перебував рідний брат попередньої власниці, який на її думку перебував у даному будинку незаконно (а.с. 15).

Вказані обставини також підтверджуються копією довідки, виданої начальником Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільській області від 02 жовтня 2023 року та копією відповіді на інформаційний запит, наданої тво начальника Кременецького РВП ГУ НП в Тернопільській області від 13.05.2024 року №9837/109/01-2024 (а.с. 109-110).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах неодноразово зазначала, що віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними, відтак їх одночасне пред`явлення є неможливим (див.: подібні правові висновки, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/17 (провадження № 14-270 цс19, пункт 38), та Верховним Судом у постановах: від 24 листопада 2022 року у справі № 522/2630/18 та інші).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у пункті 72 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та пункті 100 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

У пункті 146 постанови Велика Палата Верховного Суду нагадує, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Щодо позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень») (постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі №607/6215/23).

Як вбачається з ЄДРСР, постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №601/3083/23, було встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на вищезазначені житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, в порядку визначеному діючим законодавством для виконання судових рішень та при цьому було встановлено, що він є добросовісним набувачем вищезазначеного майна. Крім цього, апеляційний суд, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №925/1351/19, виснував про те, що вказане нерухоме майно у ОСОБА_2 не може бути витребувано в порядку статей 378, 388 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 31 жовтня 2022 року ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.10.2022, №1130, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П., (реєстраційні номери об`єктів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №234, №234) про що свідчать Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 від 31.10.2022, №313807407, 313809831.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, а також виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 є володільцем належного йому на праві власності вищезазначеного нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами).

Підстав вважати, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння позивача, апеляційний суд не вбачає, а відтак у позивача не було підстав для пред`явлення віндикаційного позову.

Більше того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_2 одночасно пред`явив і негаторний позов, що є неможливим, оскільки вказані позовні вимоги є взаємовиключними.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Так, заявляючи позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні майном ОСОБА_2 просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належними йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер :02:001:3407) на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом:

- здійснення демонтажу замків на вхідних дверях об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також будь-яких огорож по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407 та забезпечення ОСОБА_2 допуску на територію вказаних об`єктів нерухомого майна;

- встановлення заборони ОСОБА_1 вчиняти ОСОБА_2 будь-які перешкоди в користуванні належними йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою на якій знаходиться будинок, з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за вищезазначеною адресою.

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач, вважаючи спірне домоволодіння своїм майном, чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, яке є власністю останнього, та фактично проживає у ньому.

Зокрема, було встановлено той факт, що відповідач змінив замки у вищезазначеному будинку та позивач не має доступу у будинок, з огляду на обставини зазначені у позовній заяві та усних поясненнях даних в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини також підтверджуються наданими відповідями Кременецьким РВП ГУНП в Тернопільській області, в змісті яких відображені пояснення позивача, відповідача та ОСОБА_7 (дружини позивача) з приводу обставин, які мали місце 26.09.2023 року.

Зокрема, відповідач ОСОБА_1 пояснював, що на його думку на підставі підроблених документів позивач ОСОБА_2 поміняв замки у вхідних дверях та стверджував, що він ( ОСОБА_8 ) має право проживати в цьому будинку, оскільки він в ньому зареєстрований, а будинок належить його матері.

Крім цього, колегія суддів акцентує увагу на тому, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що він користується будинком, як своїм житлом, на законних підставах, а обставини за яких останній всилився до будинку і постійно проживає там разом зі своєю родиною, були відомі позивачу ще до моменту набуття ним права власності на майно.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області, на запит місцевого суду, відомостей про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 30.01.2023 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі до належного йому на праві власності житлового будинку, поміняв замки у вхідних дверях.

Відтак місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди та усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , належним йому на праві власності, житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер :02:001:3407), на якій знаходиться житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом здійснення демонтажу замків на вхідних дверях об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечення доступу ОСОБА_2 на територію вказаних об`єктів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачем встановлено огорожу по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407 і такою огорожею здійснюються перешкоди у доступі до належного йому на праві власності житлового будинку, відтак висновки суду в цій частині не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив ту обставину, що він має вільний прохід через існуючу огорожу і заперечив необхідність її повного знесення (демонтажу) по периметру земельної ділянки.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у користуванні майном слід змінити, виключивши вказівки суду про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_2 належним майном, шляхом демонтажу будь-яких огорож по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407, а в решті рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Змінити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном.

Виключити вказівки суду про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_2 належним майном, шляхом здійснення ОСОБА_1 демонтажу будь-яких огорож по периметру земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3407.

Змінити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 (проживає за адресою без реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) з 2 147 грн. 90 коп. до 1 074 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою без реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 1 610 грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.