КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/996/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 10 серпня 2022 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Форд, днз НОМЕР_1 в м. Києві по просп. В. Лобановського, 85, не врахував безпечної швидкості та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Дачіа, днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальні та моральні збитки.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі №760/11291/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до полісу №209953615 від 08 липня 2022 року цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

24 серпня 2022 року страховиком складено Розрахунок суми страхового відшкодування на підставі калькуляції №22-0600369 від 17 серпня 2022 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в розмірі 63 787,20 грн, з яких: вартість деталей 44 962,86 грн; знос деталей на дату події 53%, що складає 23 830,32 грн; вартість деталей з врахуванням зносу 21 132,54 грн; вартість робіт та матеріалів 18 824,34 грн.

На підставі вказаного розрахунку страховик виплатив позивачу страхове відшкодування (з урахуванням зносу деталей 53%, що складає 23 830,32 грн) в розмірі 39 956,88 грн.

В подальшому позивач звернувся до незалежного експерта з метою проведення оцінки завданого збитку в результаті ДТП.

Відповідно до Звіту №2342 від 02 вересня 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 136 292,19 грн, а вартість завданого позивачу збитку (з урахуванням зносу деталей 53% у розмірі 40 245,59 грн) складає 96 046,60 грн.

Позивач вважає, що відповідач як винний водій зобов`язаний компенсувати вартість матеріального збитку у розмірі 40 245,59 грн. як різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля без урахування зносу та сумою страхового відшкодування.

Крім того, позивач вказує, що окрім матеріальних збитків, також зазнав моральної шкоди, яка полягає у сильному емоційному потрясінні, порушенні нормального життєвого укладу, що негативним чином відобразилося на його емоційному стані, отриманому внаслідок пошкодження автомобіля та приведення його в такий стан, що потребує ремонту.

З урахуванням нервового стресу та глибини душевних страждань, позивач оцінює моральну шкоду в 10 000 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних за час прострочення сплати матеріального збитку за період з 28 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 112,47 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки, завдані внаслідок ДТП в розмірі 50 358,06 грн, з яких 40 245,59 грн матеріальної шкоди, 10 000 грн моральної шкоди, 112,47 грн - 3% річних. Також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 23 830 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять) гривень 32 коп., судовий збір у розмірі 466,43 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що суд безпідставно урахував виконану страховиком калькуляцію №22-0600369 від 17 серпня 2022 року як доказ розміру завданої шкоди, оскільки вона не відповідає вимогам щодо письмових доказів, оскільки не посвідчені страховою компанією та не містять підписів уповноважених осіб.

Зазначає, шо позивач не надав суду доказів проведення ним ремонту транспортного засобу на суму, яка є предметом позову. Вважає, що дії позивача щодо стягнення коштів з відповідача як винуватця ДТП спрямовані на його безпідставне збагачення, оскільки позивач, погодившись із розміром страхового відшкодування, погодився і з розміром завданих йому збитків.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 також подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що суд безпідставно не урахував поданий позивачем звіт про оцінку матеріальних збитків, оскільки факт отримання ним відшкодування від страховика ще не свідчить про згоду із розміром завданої шкоди. Стверджує, що ДТП саме по собі є психотравмуючою подією, тому висновок суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди є необґрунтованим.

Зазначає, що внаслідок безпідставного неврахування Звіту №2342 від 02 вересня 2022 року, апелянту було відмовлено у стягненні витрат на складання цього звіту.

Посилається також на те, що визначена у рішенні суду сума витрат на правову допомогу є заниженою та суперечить наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Качан Р.Ю. проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив. Вказує, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відзиви на апеляційні скарги від інших учасників справи не надходили.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (станом на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення збитків у розмірі 62 058,06 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 04 вересня 2020 року є власником автомобіля DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року у справі №760/11291/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Із вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_2 10 серпня 2022 року о 18 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом Форд, днз НОМЕР_1 в м. Києві по просп. В. Лобановського, 85, не врахував безпечної швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Дачіа, днз НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3.б., 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 10 серпня 2022 року о 18-30 год. у місті Києві по просп. В. Лобановського, 85, встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно з листом ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 20 жовтня 2022 року вих. №69, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу FORD FUSION, днз НОМЕР_1 забезпечена за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-209953615. За договором страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн, розмір франшизи 0,00 грн.

Керуючись п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник товариства провів огляд пошкодженого транспортного засобу DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 та складено відповідний Акт огляду, на підставі якого в програмному комплексі «AUDАTEX» складено калькуляцію відновлювального ремонту та розраховано коефіцієнт фізичного зносу складових пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ремонтної калькуляції №22-0600369 від 17 серпня 2022 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, складає 39 956,88 грн.

На підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування у розмірі 39 956,88 грн, що засвідчено в заяві щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 22 серпня 2022 року. 25 серпня 2022 року страхове відшкодування на користь позивача було виплачено у розмірі 39 956,88 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15, провадження № 61-38365св18, зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

З розрахунку суми страхового відшкодування на підставі калькуляції №22-0600369 від 17 серпня 2022 року встановлено, що страховик відповідача визначив вартість пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 внаслідок ДТП від 10 серпня 2022 року у розмірі 63 787,20 грн.

Відповідно до листа про прийняте рішення від 24 серпня 2022 року вих. №69-1, належна до виплати позивачу сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 39 956,88 грн.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 10 серпня 2022 року з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні за змістом висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Звертаючись до суду, позивач при визначенні розміру заподіяного збитку посилався на Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №2342 від 02 вересня 2022 року, яким визначено вартість матеріального збитку автомобіля DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 у розмірі 96 046,60 грн.

Згідно приписів ст. ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків, які у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено із матеріалів справи, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування - 39 956,88 грн, що засвідчено в заяві щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 22 серпня 2022 року. Вказаний розмір відшкодування було визначено на підставі виконаної страховиком ремонтної калькуляції, проти якої ОСОБА_1 не заперечував. Тобто, позивач в цілому погоджувався із визначеним загальним розміром завданої йому неправомірними діями відповідача шкоди.

Враховуючи, що страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 без проведення експертного дослідження, за погодженою сторонами сумою страхового відшкодування у розмірі 39 956,88 грн, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність відшкодування завданої шкоди в результаті ДТП від 10 серпня 2022 року саме на підставі Звіту за вих. №2342 від 02 вересня 2022 року (складеного після виплати ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 25 серпня 2022 року погодженої суми страхового відшкодування), яким визначено завданий збиток у більшому розмірі, суд першої інстанції при визначенні вартості відновлювального ремонту обґрунтовано урахував ремонтну калькуляцію №22-0600369 від 17 серпня 2022 року.

На підставі зазначеної калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 становить 63 787,20 грн, з яких страховиком відповідача виплачено 39 956,88 грн.

Отже, на підставі повного та всебічного дослідження поданих сторонами доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню на суму 23 830,32 (63 787,20 - 39 956,88) грн.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України застосовуються, зокрема, у деліктних зобов`язаннях щодо відшкодування шкоди, що підтверджується постановою Великої Палати Верховного суду України у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі №456/3525/15, від 11 лютого 2019 року у справі №758/9445/16-ц.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за час прострочення сплати матеріального збитку за період з 28 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 112,47 грн позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами, що відповідач був обізнаний про обов`язок виплатити йому недоплачене страхове відшкодування, зокрема доказів направлення письмової вимоги про сплату залишку відшкодування, у зв`язку з чим у останнього виникло грошове зобов`язання щодо відшкодування завданої позивачеві шкоди.

ОСОБА_2 як особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», мав правомірні очікування на сплату страховиком усієї суми страхового відшкодування в межах суми полісу №ЕР-209953615. Тому колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у відповідача не виник обов`язок зі сплати ОСОБА_1 3% річних за прострочення сплати залишку матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП від 10 серпня 2022 року.

Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Так, відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За викладених позивачем обставин на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд погоджується, що з урахуванням обставин справи, відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження душевних та моральних страждань, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , крім іншого, просив суд стягнути з відповідача на йог користь понесені судові витрати на проведення експертизи та на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 466,43 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать, серед іншого витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 06 вересня 2022 року позивачем сплачено 3000,00 грн за визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля DACIA SANDERO, днз НОМЕР_2 .

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (п. 148).

Оскільки під час розгляду справи та ухвалення судового рішення суд не врахував як доказ Звіту за вих. №2342 від 02 вересня 2022 року, витрати позивача на проведення оцінки розподілу не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: копію договору №1810 про надання правничої допомоги, укладеного 18 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мохнюком Д.М., у якому визначено рахунки адвоката за послуги правничої допомоги; ордер серії АІ №1298954 від 29 жовтня 2022 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Мохнюком Д.М.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5801/10, виданого 30 серпня 2016 року Мохнюку Д.М. головою Ради адвокатів Київської області; розрахунок суми витрат на правничу допомогу та детальний опис робіт на суму 13 600,00 грн; банківські виписки та рахунки-фактури на сплату послуг адвоката на загальну суму 13 600,00 грн.

Враховуючи складність справи, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і робить висновок про те, що необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежності наданих позивачем доказів не спростовують висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення різниці між страховим відшкодуванням та фактично завданою шкодою, оскільки суд дослідив та оцінив усі наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи. Жодного доказу щодо недостовірності виконаної страховиком ремонтної калькуляції чи наявності збитків у іншому розмірі відповідач суду не надав.

Як видно із матеріалів справи, відповідач належними доказами розмір завданої шкоди не спростував, альтернативний висновок щодо розміру завданих збитків до суду не подавав, клопотання про призначення експертизи судом до початку судового розгляду у справі не заявляв.

При цьому, суд звертає увагу, що сама по собі відсутність згоди відповідача із розміром заявлених до відшкодування збитків (без спростування належними доказами та надання власних обґрунтованих розрахунків) не може слугувати підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Доводи апеляційної скарги позивача в цілому повторюють доводи позовної заяви, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняСолом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома