Справа № 161/9078/24 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/427/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Русинчук М. М.,

з участю позивача представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Кушнікової К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який, уточнивши (а.с.73, 74-76), мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , якому належала земельна ділянка площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ВЛ № 007113 від 14 листопада 1997 року.

Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, що стверджується відповідною довідкою нотаріуса.

Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі вона звернулася 10.04.2024 із відповідною заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, на яку 18.04.2024 отримала рішення про відмову про внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру через розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та рекомендовано усунути, у тому числі, перетин ділянок з ділянкою :01:002:5050, площа співпадає на 98,1292.

Таким чином, на земельну ділянку, що належить їй на праві приватної власності як єдиному спадкоємцеві, було зареєстроване право власності іншою особою, а також внесено відповідні зміни до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отримавши 01.05.2024 інформаційну довідку № 376738018, їй стало відомо, що Липинською сільською радою Луцького району Волинської області 20.02.2018 прийнято рішення № 25/11 про передачу фактично її земельної ділянки ОСОБА_3 та затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,3232 га для ведення особистого селянського господарства в с. Липини Луцького р-ну, кадастровий номер :01:002:5050.

Із цієї ж інформаційної довідки № 376738018 їй також стало відомо про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.04.2024 № 287 та відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:5050 на користь ОСОБА_4 ..

Станом на момент подання цього позову без згоди особи, яка на законних підставах отримала право власності, останнє було переоформлено вже двічі: спочатку на ОСОБА_3 , а 22.04.2024 на ОСОБА_4 ..

Вважає, що Липинська сільська рада прийняла спірне рішення незаконно, вийшовши за межі наданих їй повноважень, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню.

У зв`язку із незаконним рішенням Липинської сільської ради, ОСОБА_3 не мала відповідних прав на укладення договору купівлі-продажу від 22.04.2024 № 287 та відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:5050 на користь ОСОБА_4 , а тому цей договір необхідно визнати недійсним.

Рішення Липинської сільської ради № 25/11 від 20 лютого 2018 року і договір купівлі-продажу від 22.04.2024 № 287 призвели до незаконної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , а потім за ОСОБА_4 , а тому таку реєстрацію має бути скасовано.

З інформаційної довідки їй стало відомо, що станом на 01.08.2024 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:5050, площею 0,3232 га була об`єднана із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0614, площею 0,2026 га і в результаті об`єднання було утворено земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0277, площею 0,5258 га.

Ураховуючи наведене, просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 25/11 від 20 лютого 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.04.2024 № 287, місце розташування якої: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, власник: ОСОБА_4 ;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, місце розташування якої: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,5258 га, кадастровий номер :01:002:0277, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, власник: ОСОБА_4 , номер відомостей про речове право (номер запису про право власності) 55003119.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Окремо зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області у цій справі є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові до нього.

Інші відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали.

У судовому засіданні представник позивача Бачинський Я. Л. апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Кушнікова К. М. апеляційну скаргу заперечила і просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачі Підгайцівська сільська рада і ОСОБА_4 подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, у яких одночасно просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки геодезична зйомка показників спірної земельної ділянки не проводилася, клопотання про призначення експертизи не заявлялося, визначити дійсний її розмір та точну конфігурацію і розміщення меж по відношенню до суміжних ділянок згідно із земельним кадастром та порушення права позивача не виявилось можливим, тому відсутні визначені законом підстави для скасування рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 25/11 від 20 лютого 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3 ..

У зв`язку із наведеним, відсутні й підстави для задоволення інших позовних вимог.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з матеріалами справи позивач ОСОБА_2 являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.132).

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ВЛ № 007113 від 14 листопада 1997 року ОСОБА_5 на підставі рішення Липинської сільської ради від 25.09.1997 № 13/2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Липини Липинської сільської ради. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,18 га), ведення особистого підсобного господарства (0,40 га). Цей акт складно у двох примірниках, з яких перший видано ОСОБА_5 , другий зберігається у Липинській сільській раді. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 344 (а. с.11).

Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки землі для ведення особистого підсобного господарства складаються із двох окремих земельних ділянок площею відповідно 0,10 га (ділянка № 2) і 0,30 га (ділянка № 3).

Спір у цій справі стосується земельної ділянки площею 0,30 га (ділянка № 3).

Відповідно до ст. 22 ЗК України (у редакції станом на 1997 рік) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 98 ЗК України було визначено порядок ведення державного земельного кадастру, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» (у редакції станом на 1997 рік) було визначено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету (у тому числі для ведення особистого підсобного господарства), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно зі ст. 7 Розділу Х Перехідних положень діючого Земельного кодексу України (як у редакції на дату його прийняття, так і у редакції на дату смерті ОСОБА_5 ) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Наведені правові норми стверджують про те, що видано було ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку лише після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і вчинення відповідного запису Липинською сільською радою у земельно-кадастрових документах.

Наявність такого запису підтверджується і довідкою сільської ради від 15.06.2010 (а.с.125).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2010 році позивач ОСОБА_2 після смерті батька розпочала дії із виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку, які фактично не завершила. У цих матеріалах також міститься акт про визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийомки-передачі на зберігання межових знаків від 15.06.2010, підписаний Липинським сільським головою і землевпорядником сільської ради та скріплений печаткою.

Закон України «Про державний земельний кадастр» прийнято у 2012 році, тобто після смерті ОСОБА_5 ..

При новому виготовленні технічної документації на спірну земельну ділянку та подання позивачем відповідної заяви органам Держгеокадастру щодо внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, їй було відмовлено через розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та рекомендовано усунути, у тому числі, перетин ділянок з ділянкою :01:002:5050, площа співпадає на 98,1292 (а.с.24).

Земельну ділянку з таким кадастровим номером надано у власність відповідачу ОСОБА_3 рішенням Липинської сільської ради № 25/11 від 20 лютого 2018 року.

Зазначені докази спростовують посилання суду першої інстанції про відсутність доказів про те, що Наконечна не довела, що це та ж земельна ділянка, яка передана ОСОБА_3 та про необхідність проведення відповідної експертизи, клопотання про яку не заявлялося.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами другою та третьою статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Жодної правової норми, яка б надавала право Липинській сільській раді розпоряджатися своїм рішенням № 25/11 від 20.02.2018 земельною ділянкою, належною ОСОБА_5 відповідачі суду не зазначили.

Ураховуючи наведене, рішення Липинської сільської ради є незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки спірна земельна ділянка не була зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, то у цій справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність визнання недійсним і договору купівлі-продажу земельної ділянки, місце розташування якої: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, укладений 22 квітня 2024 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Герасимчук О. П., зареєстрований у реєстрі за № 287.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_3 не мала права набувати у власність спірну земельну ділянку, то відповідно і не могла нею розпоряджатися на власний розсуд шляхом подальшого відчуження, у зв`язку із чим договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсним.

Наведена обставина поновить порушене право позивача ОСОБА_2 на закінчення дій щодо оформлення спадкування спірної земельної ділянки та відповідної її реєстрації у Державному реєстрі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Ураховуючи наведене, а саме те, що рішення суду про визнання незаконним і скасування рішення Липинської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки є підставою для припинення прав власності на земельну ділянку як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 , тому в задоволенні позову про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку необхідно відмовити.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У цій справі позивач ОСОБА_2 зазначила відповідачем у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Волинській області. При цьому жодних позовних вимог до цього відповідача не заявила.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою відмови у позові.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Волинській області стороною прийняття рішення щодо надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та при вчиненні правочину купівлі-продажу спірної земельної ділянки не було, право позивача не порушувало, то у задоволенні позову до цього відповідача необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.

У зв`язку із частковим задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання в частині задоволених позовних вимог необхідно стягнути із відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 25/11 від 20 лютого 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, місце розташування якої: Волинська область, Луцький район, село Липини, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, укладений 22 квітня 2024 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Герасимчук О. П., зареєстрований у реєстрі за № 287.

У решті позову до цих відповідачів відмовити.

В позові ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 1 514 (одній тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн судового збору з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 1 514 (одній тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді