Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача Мадяр В.

представника відповідача Ракущинець А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселенння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселенння.

Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що відповідно до укладеного договору №MKMOG4 від 08.04.2008 року ОСОБА_1 08.04.2008 року отримала кредит у розмірі 152 000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.04.2028 року.

Згідно заяви Відповідача від 16.07.2008 року кредитний договір N? MKMOG4 від 08.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 32767.43 [Дол. США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Позивач зазначає, що у порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов?язання за вказаним договором належним чином не виконав, позичальник не повернув кредитні кошти, не сплатив відсотки за користування кредитом та інші договірні платежі, які передбачені кредитним договором.

У зв?язку з зазначеними порушеннями зобов?язань за кредитним договором Відповідач станом на 15.10.2013 року має заборгованість перед позивачем в сумі - 37437,35 [Долар США], яка складається з наступного:

- 31369.96 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

- 3031,13 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 629,38 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 594,35 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором. а також штрафи відповідно до Договору:

- 31.29 [Долар США] - штраф (фіксована частина).

- 1781,24 [Долар США] грн. - штраф (процентна складова).

Позивач в позовній заяві зазначає, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором N? MKMOG4 від 08.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 08.04.2008 року було укладено іпотечний договір №MKMOGI. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32,90 кв.м., житловою площею 15,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 203000,00 грн.

Вказує, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором N? MКMOG4 від 08.08.2008 року, в розмірі 37437,35 [Долар США], що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.10.2013 року складає 299124,43 грн.:

- Звернути стягнення на квартиру загальною площею 32,90 кв.м., житловою площею 15,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки N? MKMOGI від 08.04.2008 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

- Виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

- Стягнути з Відповідача судові витрати.

22.08.2014 року представник відповідача та відповідач подали до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких вважають позовну заяву безпідставною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. І Закону України ,Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України"Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов?язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнозого поручителя або є об?єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об?єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вказує, що 08.04.2008р.між нею та акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" укладено договір про іпотечний кредит N?MKMOGI.

У липні 2008 р. її кредит було переведено із валюти гривня у валюту Долар США , а тому, станом на сьогоднішній день даний кредит є валютним.

Кредит надався Банком на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі - продажу N?647 від 08.04.2008р., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана квартира є однокімнатною, загальною площею 32,90 кв.м., житловою площею 15, 80 кв.м.

У вказаній квартирі вона постійно проживає, іншого житла, - не має. На сьогоднішній день Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є чинним.

З посиланням на викладене, просив суд у задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру шляхом продажу вказаного предмета іпотеки та виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та або проживаюсь у квартирі (предмет іпотеки), відмовити у повному обсязі.

Позиція сторін справи:

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Вказав, що ними було подано уточнену позовну заяву, вимоги якої він підтримує та просить задовольнити з підстав зазначених в уточненій позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, просив суд її задовільнити.

Віповідач ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що ухвалою суду від 09.10.2024 року уточнену позовну заяву позивача було залишено без розгляду, а від так вона не є предметом розгляду у даній справі. Представник підтримав доводи викладені ним у письмових поясненнях та зазначив, що даний спір підлягав врегулюванню в позасудовому порядку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дана справа перебувала у провадженні судді Леміш О.М.

Заяви, клопотання.

17.02.2022 року відповідач подала клопотання про закриття провадження у справі;

18.07.2023 року представник відповідача подав клопотання про долучення доказів, залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі.

12.12.2023 року представник відповідача подав заяву про зупинення провадження у справі або відкладення до завершення розгляду справи № 308/1814/18.

16.04.2024 року представник позивача подав уточнену позовну заяву.

10.05.2024 року представник відповідача подав письмові пояснення .

10.05.2024 року представник відповідача подав заперечення проти уточненої позовної заяви.

19.11.2024 року представник відповідача подав заяву про проведення судового засідання без його участі.

24.01.2025 року представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Леміш О.М. від 13 грудня 2013 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи до судового розгляду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Леміш О.М. від 27.11.2014 року провадження по даній справі зупинено.

28.12.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К. прийнято дану справу до свого провадження.

21.12.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К. поновлено провадження по даній справі.

09.10.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К. уточнену позовну заяву залишено без розгляду.

Таким чином суд розглядав справу в межах вимог та доводів позовної заяви в редакції, що надійшла до суду 05.12.2013 року.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 08.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №МКМОGІ за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 152000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.04.2028 року.

Відповідно до п. 2.4 договору про іпотечний кредит №МКМОGІ від 08.04.2008 року відповідач взяла на себе зобовязання щомісячно до 8 числа кожного місяця , починаючи з наступного після укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараовані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2024,96 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань.

Того ж дня, 08.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір №MKMOGІ за яким Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобов`язань, що випливає з договру про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 1-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 15,8 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний №11868888. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2008 року №647, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Капітула Г.Д.

Судом встановлено, що 16.07.2008 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до АТ «Приватбанк», про зміну валюти кредиту, у відповідності до якої кредитний договір №MKMOGІ від 08.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 32767,43 Долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості.

Судом встановлено, що 08.08.2008 року року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №МКМОGІ від 08.04.2008 року, згідно якої банк зобов`язався передати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 08.08.2008 р. по 08.04.2028 включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 32676,43 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 15.10.2013 року перед позивачем становила - 37437,35 [Долар США], яка складається з наступного:

- 31369.96 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

- 3031,13 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 629,38 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 594,35 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором. а також штрафи відповідно до Договору:

- 31.29 [Долар США] - штраф (фіксована частина).

- 1781,24 [Долар США] грн. - штраф (процентна складова).

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності було задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32323390 від 10.11.2016 18:43:09, приватний нотаріус Стойка Надія Михайлівна, Тячівський районний нотаріальний округ, Закарпатська область за ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, , країна реєстрації Україна, адреса Україна, місто Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50. Припинено право приватної власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», , країна реєстрації Україна, адреса Україна, місто Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50 (наразі Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», місцезнаходження за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, код за ) на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101). Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, код за ) на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на н ерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №336059078 від 19.06.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Щодо змісту понять «спосіб захисту прав та інтересів іпотекодержателя», «підстава звернення стягнення на предмет іпотеки», «спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки», «спосіб задоволення вимог іпотекодержателя»

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України)

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя)

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду(стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони погодили іпотечне застереження , а саме зі змісту розділу 4 «Застереження про право задоволення вимог іпотекидержателя» Іпотечного договору №№MKMOGІ від 08.04.2008 року, вбачається що сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі наступні умови:

Пункт 4.1. Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання Зобов`язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцем при укладенні цього договору виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п.5.2.4. Договору про іпотечний кредит.

Пункт 4.2. Звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Пункт 4.3. Даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом: продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Цим договором Іпотекодавець уповноважує Іпотекодержателя продавати та отримувати від імені Іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмету іпотеки до продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації, інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем предмету іпотеки. У разі продажу предмета іпотеки, Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат Іпотекодержателя та заборгованості за договором про іпотечний кредит. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат Іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу Іпотекодержатель повертає Іпотекодавцю.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Аналогічна правові висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 року по справі №310/11024/15-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80 гс 20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52 гс 20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125 цс 20).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі вказаним вище.

Що стосується вимоги про виселення Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , суд констатує що, така вимога є похідною від основних позовних вимог, які в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження про порушення прав позивача з боку відповідача, а отже вимоги про виселення Відповідача без наявності вини відповідача не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на правові висновки які викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 року по справі №310/11024/15-ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а відповідачем навпаки повністю спростовані підстави позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України ,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13, 76,81,82,89,141,223,247,258,259,263-265, 268, 273,354, 355 ЦПК України , ст.ст.15, 16,57,60,203,215 , 256, 257,261, 526, 627, 1054 Цивільного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно та виселенння- відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» (Код , 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

Відповідач- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 .

Дата складання повного тексту рішення - 10.04.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца