Справа № 349/162/25
Провадження № 2/349/196/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 квітня 2025 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі судді Могили Р.Г.

за участю секретаря судового засідання Мартиновської І.П., Іванило Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

учасники судового провадження:

представник відповідача адвокат Романків І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» ( далі - ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» ), інтереси якого представляє Лукашов Р.Є., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № від 25 грудня 2023 року .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 грудня 2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором договір про надання грошових коштів у позику № , згідно якого ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 10 000,00 грн, строком на 30 днів, до 24 січня 2024 року, зі сплатою відсотків за користування коштами.

ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» умови договору виконало повністю, надавши ОСОБА_1 позику в розмірі 10 000,00 грн, шляхом зарахування цих коштів на рахунок відповідача.

Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 виконав лише частково, шляхом сплати 19 290,00 грн в рахунок погашення заборгованості.

Також позивач зазначає, що враховуючи встановлені законодавчі обмеження щодо денної відсоткової ставки, передбачені Законом України "Про споживче кредитування" із змінами внесеними Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а також враховуючи користування позикою понад встановлений Договором строк, нарахування відсотків за користування позикою здійснювалося за відсотковою ставкою у розмірі 2,5 %.

Станом на 30 січня 2025 року ОСОБА_1 має непогашену заборгованість в розмірі 91 210,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 81 210,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вище зазначену заборгованість за договором позики та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Романків І.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовитиповністю з огляду на таке.

Договір про надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року за своєю правовою природою є договором споживчого кредиту, оскільки це випливає зі змісту самого договору, зокрема, мети отримання позики - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже до правовідносин, що виникли між сторонами договору має застосовуватися законодавство про захист прав споживачів.

Згідно розрахунку заборгованості за договором та умов договору розмір відсоткової ставки у день визначений у розмірі 2,5 %, що суперечить ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Представник відповідача зазначає, що оскільки договір про надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року, укладений сторонами по справі після набрання чинності положень ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому розмір відсоткової ставки згідно вказаного Закону не може бути більшим, ніж 1 %.

Окрім того, згідно правового висновку, який викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняються після спливу визначеного договору строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до п.1.2. договору про надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року строк позики визначений у 30 днів, а тому відсотки за користування коштами мали б нараховуватися лише впродовж 30 днів та за максимальною відсотковою ставкою 1 % за кожен день користування ними, що становить 3 000,00 грн ( 10 000,00 грн х 1 /100 х 30 ).

Отже згідно правильного розрахунку заборгованості відповідач мав би сплатити позивачу кредитні кошти, які складаються із 10 000,00 грн тіла кредиту та 3 000,00 грн відсотків за користуванням вказанами коштами, всього 13 000,00 грн.

Оскільки відповідачем було сплачено на користь позивача кошти в сумі 19 290,00 грн, що визнається позивачем, а тому він виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання за вказаним Договором.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача Лукашов Р.Є. не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Романків І.М. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

Фактичні обставини справи

25 грудня 2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір надання грошових коштів у позику № ( далі - Договір ).

ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) x5ha6fs3v.

Відповідно до п.1.9. Договору він підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення - пропозицію укласти договір та сам договір одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним.

Сума позики становить 10 000,00 грн ( п. 1.1. Договору).

Згідно п.1.1.2. Договору мета отримання позики - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Строк позики ( строк дії Договору ) становить 30 днів. Дата повернення позики 24 січня 2024 року ( п. 1.2., п.1.3.2. Договору).

Знижена відсоткова ставка - 1,99% на день ( п. 1.1.4. Договору).

Базова процентна ставка - 2,99% на день ( п. 1.1.5. Договору).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором № за період з 25 грудня 2023 року по 30 січня 2025 року ( 402 дні ) становить 91 210,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 10 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 81 210,00 грн.

Окрім того з наданого позивачем розрахунку встановлено, що розмір погашеної ОСОБА_1 заборгованості складає 19 290,00 грн.

Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладенням в електронній формі договору надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року та отримання відповідачем позики в сумі 10 000,00 грн.

Щодо нарахованих відсотків за користування позикою, то суд зазначає таке.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним Договором позики, відсотки за користування коштами отриманими в позику можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який вони були надані.

Окрім того, з врахуванням мети отримання позики, суд застосовує до спірних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування», де згідно п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

За вимогами ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір надання грошових коштів у позику № укладений 25 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії, зазначений в пункті 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний Договір.

Таким чином, умова укладеного між сторонами Договору, передбачена п. 1.1.5. договору надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року щодо встановлення денної відсоткової ставки в розмірі 2,99 %, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. А також позивачем безпідставно застосовано в розрахунку заборгованості за кредитом денну відсоткову ставку в розмірі 2,5 %.

Суд погоджується з доводами представника відповідача та наведеним ним розрахунком заборгованості за відсотками, який виконаний з врахуванням вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», де максимальна денна відсоткова ставки 1 %, та вимог п.1.2. Договору, де строк позики визначений у 30 днів, а тому сума заборгованості за відсотками становить 3 000,00 грн ( 10 000,00 грн х 1 /100 х 30 ).

Разом з тим за матеріалами справи встановлено, що позичальником ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості за договором позики в розмірі 19 290,00 грн.

Оскільки загальний розмір заборгованості за договором позики складає 13 000,00 грн, та враховуючи сплачену позичальником суму в рахунок погашення заборгованості за цим договором, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості, оскільки ним повністю виконані зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 141,259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № від 25 грудня 2023 року - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Болсуновська, 8, поверх 9, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя Р.Г. Могила