ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1967/23

Провадження № 22-ц/820/34/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ «Акцент-Банк» зазначило, що 14 січня 2014 року ОСОБА_2 приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі відповідної анкети-заяви банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_2 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 27 вересня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 15 388 грн 29 коп., яка складається з 6 652 грн 78 коп. заборгованості за кредитом, 7 890 грн 43 коп. заборгованості по відсоткам, 845 грн 08 коп. штрафів.

За таких обставин АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 15 388 грн 29 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2014 року станом на 27 вересня 2024 року в сумі 6 652 грн 78 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» 1 160 грн 29 коп. судових витрат.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не виконав обов`язків за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню неповернутий кредит у розмірі 6 652 грн 78 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, а також розмір та підстави нарахування штрафів, то в цій частині позов є необґрунтованим.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що вказана заява, Умови та Правила надання банківських послуг і тарифи банку становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими позивачем умовами кредитування. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачу кредит, однак, останній не виконав обов`язку з повернення кредитних коштів і сплати процентів. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог про стягнення процентів і штрафів.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2025 року в порядку правонаступництва залучив ОСОБА_1 до участі у справі як відповідачку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та не застосував норми статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

14 січня 2014 року АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої сторони визнали, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_2 засвідчив, що він ознайомився з умовами цього договору та зобов`язується виконувати їх.

На виконання умов договору АТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_2 кредит на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 7 000 грн, із яких той не повернув 6 652 грн 78 коп.

9 серпня 2023 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений Ізяславською державною нотаріальною конторою Хмельницької області (зареєстровано в реєстрі за №790), яким належну йому земельну ділянку площею 2,2777 га з кадастровим номером :05:011:0496, розташовану на території Білівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

На день смерті ОСОБА_2 проживав один у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

1 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із положень частини першої статті 1223 ЦК України слідує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття.

В силу статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як передбачено статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.

Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом).

Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, перебіг якого починається з дня смерті спадкодавця. У цей строк спадкоємець, який не проживав із спадкодавцем, вправі подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Зібрані докази вказують на те, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, у рамках якого банк надав останньому кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 14 січня 2014 року (а.с. 15) підписана працівницею банку ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що свідчить про укладення сторонами договору у письмовій формі. Ця анкета-заява не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру і порядку нарахування процентів, розміру та підстав нарахування штрафів.

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а.с. 25-31), витяг із Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 31/на звороті/-32) визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Натомість, указані документи не підписані ОСОБА_2 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів, розмір і підстави нарахування штрафів надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Твердження АТ «Акцент-Банк» про неправомірність застосування судом першої інстанції указаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Довідка за картами (а.с. 23) і довідка за лімітами (а.с. 24) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не довело укладення з ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості за договором (а.с. 5-14) достовірно не вказує на розмір невиконаного ОСОБА_2 зобов`язання та є неналежним доказом.

Натомість, виписка по картці (а.с. 16-22) свідчить про те, що ОСОБА_2 використав і не повернув 6 652 грн 78 коп. кредитних коштів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове невиконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором. Також суд обґрунтовано керувався тим, що право позивача на проценти та штрафи не доведено.

Посилання АТ «Акцент-Банк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом, щодо форми кредитного договору, є безпідставними, оскільки в названих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, за обставинами зазначених в апеляційній скарзі справ, у яких Верховний Суд висловив правову позицію, факт укладення сторонами кредитного договору на заявлених банком умовах був доведений, у той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, ця обставина не підтверджується належними та допустимими доказами.

Водночас суд першої інстанції не врахував, що після пред`явлення банком позову ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим його правоздатність припинена (частина четверта статті 25 ЦК України). Спадкоємицею ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину в установленому законом порядку, але АТ «Акцент-Банк» не пред`являло до неї вимоги кредитора спадкодавця в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України.

Відтак позов АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

У позові АТ «Акцент-Банк» слід відмовити

Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки в позові АТ «Акцент-Банк» відмовлено, то понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, змінити розподіл судових витрат між сторонами.

В позові Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 квітня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Янішевська О.С.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27