Справа № 650/6160/24
провадження № 2/650/647/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: скасувати запис про проведену реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_2 ; визнати за, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку, від 20 липня 2009 року зареєстрованим в реєстрі за № 216, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.11.2011 року та Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, від 17 червня 2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 266, спадкова справа № 14-2020; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_3 , є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 про, що наявні правовстановлюючі документи, разом з тим вказаний будинок зареєстрований як ціла частка житлового будинку за ОСОБА_2 .

Належність позивачу окремої частки спірного будинку та наявність інформації в реєстрі про власника в цілому вказаного будинку іншої особи створює необхідність звернення позивача до суду.

Позивач на судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 на судове засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на 1/2 частину вказаного будинку підтверджується Договором купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. 20 липня 2009 року зареєстрованим в реєстрі за № 216, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.11.2011 року та Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Високопільської державної нотаріальної контори Херсонської області Чорноус О.Ф. 17 червня 2020 року , зареєстровано в реєстрі за № 266, спадкова справа № 14-2020.

Правовстановлюючі документи на 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_1 (Договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. 20 липня 2009 року зареєстрованим в реєстрі за № 216, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач посилається, що з метою реєстрації 1/2 частини будинку, який належить їй на праві приватної власності, вона звернулась до державного реєстратора, який при перевірці нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановив, що за даною адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ціла частка житлового будинку за ОСОБА_2 , яка і визначена Відповідачем по даній справі.

Позивач зазначає, що реєстрація ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 , не відповідає первинним правовстановлюючим документам на нерухоме майно та є перепоною для реєстрації права позивача власності на 1/2 частину житлового будинку.

Разом з тим, слід зазначити, що 1/2 частка спірного будинку на яку вказує сама позивач вже належить їй на підставі права власності, тому відсутній предмет спору. Крім того в матеріалах справи відсутній доказ відмови державним реєстратором реєстрації права власності за позивачем, з посиланням на підстави такої відмови.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на спірне майно.

Так суд встановив, що позивач як на доказ відмови державним реєстратором реєстрації права власності за позивачем на спірний будинок не надає самої відмови та не вказує про неможливість її отримання.

Позивач просить визнати за нею 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому супроводжує позов доказами на які посилається як підтвердження за нею права власності на спірне майно у вигляді житлового будинку.

Тобто позивач не вказав послідовного зв`язку в чому саме вбачається обґрунтування позовних вимог, а саме таких обставин як відсутність права власності на спірне майно, відмова визнання такого права власності, натомість навпаки надано документи на підтвердження такого права за відсутності відмови його визнання.

Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання права власності на житловий будинок заявленого позивачем. А оскільки інші позовні вимоги є похідними в задоволенні позову в іншій частини слід відмовити.

Одночасно суд зазначає, що у поданій позовній заяві позивачем не ставиться питання про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства та положеннями частини першої статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, не має права вийти за межі предмету позову та не може вирішувати питання, які не були предметом позовної вимоги.

Також, заявлена позивачем позовна вимога про визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, захист цивільних прав здійснюється за позовом особи, права або інтереси якої порушені, невизнані чи оспорюються.

Таким чином, позивач не має процесуального права звертатися з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за іншою особою, оскільки така вимога не пов`язана із захистом її особистих майнових прав або інтересів.

Заявлення позовної вимоги в інтересах іншої особи без наявності належного представництва порушує принцип диспозитивності, не відповідає предмету судового захисту та виходить за межі правомірного способу захисту прав, передбаченого законом для позивача.

Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання за відповідачем права власності не підлягає розгляду, оскільки вона пред`явлена неналежним суб`єктом і не є допустимим способом судового захисту в межах позовної форми звернення до суду.

Крім того, відповідачем надано Договір дарування квартири від 03 травня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В., зареєстрований у реєстрі за № 735, відповідно до якого громадянка ОСОБА_4 передала у дар громадянці ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з умовами договору, предметом дарування є квартира загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м, яка складається з 4 житлових кімнат і розташована на першому поверсі.

У пункті 5 договору зазначено, що право власності на вказану квартиру переходить до обдарованої з моменту державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У договорі зазначено реєстраційний номер майна 15.

Наведені положення договору дарування, який оформлено належним чином і не оспорено сторонами, свідчать про наявність у відповідача правовстановлюючого документа щодо цілого об`єкта нерухомого майна, зареєстрованого як квартира АДРЕСА_1 , що, ймовірно, є тотожною (або включає) спірний житловий будинок, про частку в якому заявляє позивач.

В зв`язку із тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати позивачки по справі відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід покласти на неї.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 200, 209, 259, 263 265, 279 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2025 року.

Суддя: О.О. Сікора