Провадження № 2/487/1001/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза договором,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаїв надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза договором. Свої вимоги позивач мотивував ти, що 21.06.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3204192. Згідно Договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Розмір наданого кредиту 8000 грн., строк надання кредиту-25 днів; процентна ставка базова 5% від фактичного залишку кредиту з кожен день користування кредитом; тип процентної ставки фіксована. Укладення договору відбулося шляхом електронної ідентифікації позичальника при вході в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. 16 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» на підставі договору №16/12-2021-43 відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3204192. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3204192. Станом на час звернення позивача до суду відповідач тіло кредиту не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. А тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито спрощене провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін.

27 лютого 2025 року відповідачем подано відзив.

06 березня 2025 року подано відповідь на відзив.

Представник позивача адвокат Змієвська Т.П., яка діє на підставі довіреності №1 від 06.01.2025, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судове засідання, призначене на 13.00 год 14.04.2025, відповідач та його представник адвокат Мотельчук Ю.І., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1135241 від 27.02.2025 та договору №26/02 від 27.02.2025, не з`явилися, причин неявки не повідомили (станом на 13.50 год жодних заяв чи клопотань до канцелярії суду від відповідача чи його представника не надходило), хоча суд відклав розгляд справи, призначений на 25.03.2025, за їх клопотанням.

Згідно зі ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Узявши до уваги доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд ураховує наступне.

Судом встановлено, що 21.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір про надання фінансових послуг № 3204192. ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 8000,00 грн строком на 25 днів з 21.06.2021. Терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту є 16.07.2021.

Умовами договору передбачено можливість пролонгації кредитного договору, а саме п. 2.3.1.1. з продовженням строку кредитування на пільгових умовах з нарахуванням процентів за ставкою, передбаченою п. 1.5.2. Договору - 1.5% , та на стандартних (базових) умовах з нарахуванням процентів за ставкою, передбаченою п.1.6 Договору 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Комісію за надання кредиту визначено у сумі 800 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 3000 грн, які нараховуються відповідно до п.1.5.2 Договору за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована.

Відповідач підписав кредитний договір 21.06.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором F39834, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.

Факт підписання кредитного договору відповідач не оспорив.

Відповідач виконав дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти на рахунок якої перераховано грошові кошти на платіжну карту № НОМЕР_1 . Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з правилами. У той же час ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання згідно умов договору, перерахувавши відповідачеві кошти, що підтверджується довідкою яка видана ТОВ «МІЛОАН» на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на карту), згідно якої здійснено l переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 8000,00 грн.

Отже, своїми підписами сторони засвідчили узгодження усіх істотних умов договору, що відповідає вимогам ст. 638 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)

Отже, судом встановлено, що укладений сторонами 21.06.2021 Договір №3204192 відповідає нормам ЦПК та ЗУ «Про електронну комерцію», сторони узгодили усі істотні умови і правомірність договору не спростована.

16 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» на підставі договору №16/12-2021-43 відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3204192. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3204192. Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023, ОСОБА_1 значиться в списку під номером 14462.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №16/12-2021-43 від 16.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 800,00 грн, в т.ч: 8000,00 грн - сума заборгованості за кредитом та 27 000,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, сума заборгованості за комісіями 800,00 грн.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача по Кредитному договору №3204192 від 21.06.2021 в сумі 55 000,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн сума заборгованості за кредитом; 27 000,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 16.12.2021 р., право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 55 000,00 грн сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом за період з 10.01.2023 р. по 06.12.2024 р. ТОВ «Коллект Центр» після набуття права вимоги за Договором, нарахування процентів не здійснювало.

З урахуванням зазначеного позивач має правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача.

Станом на час звернення з позовом до суду відповідач, як зазначає позивач, тіло кредиту не повернув, проценти за користування коштами не сплатив.

Зазначений позивачем загальний розмір заборгованості за Договором №3204192 від 21.06.2021, що підлягає стягненню за позовом згідно розрахунку заборгованості, становись 63 800 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 55 000,00 грн, заборгованість за комісіями 800,00 грн.

Однак, позивач просить стягнути 35800,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27000,00 грн, заборгованість за комісіями 800,00 грн.

Відповідно до статтей 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ураховуючи підтвердження належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 8000 грн, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 8000 грн тіла кредиту підлягає до задоволення.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача 27000 грн процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір № 3204192, укладений 21.06.2021 на 25 днів, ураховуючи наявність доказів протилежного, було пролонговано на підставі п. 2.3.1.2 Договору із застосуванням процентної ставки на підставі п. 1.6. Договору, тобто - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, оскільки умови договору відповідач по погашенню кредиту за узгодженим графіком не виконував. Позивач просить стягнути проценти, зменшивши їх розмір до 27000 грн. Оскільки вказана сума процентів за користування кредитними коштами в межах строку дії кредитного договору заявлена в межах розміру процентів, нарахованих відповідно до узгодженого сторонами п. 1.6. та п. 2.3.1.2 Договору, відповідно, позов в цій частині підлягає задоволенню.

З урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час укладення кредитного договору, підлягають до задоволення вимоги позову в частині стягнення комісії в сумі 800 грн.

Відповідач заявив про застосування до позовних вимог позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до сьогодні.

За цих обставин заявлена позовна давність застосуванню не підлягає.

Ураховуючи, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) кредитного договору, відповідно положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню не підлягають.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.

Положення ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наявних доказів, з`ясованих фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, а також невиконання ним умов щодо погашення заборгованості та розмір утвореної заборгованості.

Відповідач доказів у спростування заявленого позивачем не надав, факт укладення договору та розмір боргу не оспорив, своїх розрахунків не надав.

За цих обставин суд приходить до переконання, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо понесених судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. У підтвердження витрат позивач посилається на договір №02-09/2024-7 від 02.09.2024 про надання правової допомоги, акт про надання юридичної допомоги від 02.09.2024, заявку про надання юридичної допомоги від 02.09.2024, прас-лист ФО-підприємця ОСОБА_2 .

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на правову допомогу, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на правову допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною, в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 13 000,00 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Ураховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 2 422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суму заборгованості за кредитним договором №3204192 від 21.06.2021 в розмірі 35800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 6000,00 грн - витрат на правову вимогу.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , PHOKПП НОМЕР_2 .

Суддя: К.М. Скоринчук