Справа № 302/310/25
Номер рядка звіту 69
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 квітня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участі секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця-адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на малолітню дитину,

у с т а н о в и в:

У березні 2025 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на малолітню дитину.

Позов обґрунтувала тим, що у період з 09.10.2013 по 10.09.2020 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.08.2020 (справа №302/506/20).

У цьому шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із нею.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_2 на підставі судового наказу, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області від 24.03.2021 у справі № 302/254/21, сплачує на її користь аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому станом на 01 березня 2025 року 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить 1 598,00 гривень.

Зауважувала, що відповідач сплачує їй аліменти на дитину в розмірі 1 600,00 грн на місяць, однак добровільно сплачувати аліменти в більшому розмірі не бажає. Участі у додаткових витратах на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бере, подарунків дитині не дарує, не відвідує її та не цікавиться її вихованням, успіхами в школі тощо. При цьому середньомісячні витрати на дитину у неї становлять біля 9 000,00 гривень.

Указувала і на те, що з часу присудження аліментів потреби дитини, якій виповнилося 11 років, значно збільшились, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції в Україні. В Україні спостерігається щоденне зростання рівня цін на всі товари, які є необхідними для нормального забезпечення життєдіяльності людини. За цих підстав на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 вона стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити дитину всім необхідним, це, зокрема, продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, книги тощо.

Відповідач ОСОБА_2 жодної додаткової допомоги на утримання їх дитини не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно на дитину віком 11 років, оскільки фактично проживає та працює за кордоном у Чехії більше трьох років. При цьому відповідач інших утриманців, окрім доньки ОСОБА_3 , 2014 р. н., не має, є молодим за віком, неодружений, не хворіє, працездатний, має власний будинок та земельну ділянку. Натомість вона є непрацюючою, здійснює догляд за дитиною від другого шлюбу донькою ОСОБА_4 , якій виповнилось тільки три роки та перебуває з дитиною на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 .

Отже, на даний час змінилися обставини, які надають їй підстави для звернення до суду з цим позовом, оскільки матеріальне становище відповідача покращилося внаслідок працевлаштування за кордоном та він має власне житло, натомість її матеріальне становище погіршилося через наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд збільшити розмір аліментів, що визначений судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021 у справі № 302/254/21 та визначити стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Своїм правом подати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Позивачка ОСОБА_1 та її представниця-адвокатеса Гренджа В. Ю. у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак від представниці позивачки-адвокатки Гренджі В. Ю. 26.03.2025 та 14.04.2025 надійшли до суду заяви, в яких вона просила розглянути цю справу без сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити в повному обсязі, а також зазначила, що не заперечує на розгляд справи у заочному провадженні (а.с.34, 40).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.25, 39).

За положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи.

З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке.

Судом установлено, що між сторонами 09.10.2013 був зареєстрований шлюб, від якого у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 11.03.2014 (а.с.5).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2020 року у справі № 302/506/20 (провадження № 2/302/215/20), яке набрало 10.09.2020 законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.6).

Відповідно до судового наказу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021 було наказано стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 21.11.2020 позивачка ОСОБА_7 зареєструвала з ОСОБА_5 шлюб, унаслідок чого змінила своєї прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с.9). У цьому шлюбі у позивачки ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 01.04.2021 (а.с.10).

Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 415537732 від 27.02.2025 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано в цілому право власності: - 29.08.2018 на земельну ділянку площею 0,14 га за кадастровим номером :016003:0046, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка); - 04.02.2020 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 148,8 кв. м (а.с.11).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Частиною першою ст. 192 СК України регламетовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд установить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє чи не дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити чи зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів.

Статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що в 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні, а на дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 зазначала, що з часу присудження у березні 2021 року аліментів потреби дитини, якій виповнилося 11 років, значно збільшились, оскільки купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляційних процесів, а відтак на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 вона стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити дитину всім необхідним, це, зокрема, на продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, книги тощо, що становлять в середньому біля 9 000,00 грн на місяць. Також її матеріальне становище погіршилося через наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей.

При цьому суд констатує, що в матеріалах справи є відсутніми будь-які докази того, що у відповідача ОСОБА_2 з часу присудження з нього аліментів, зокрема, змінилося його сімейне становище або ж покращилося матеріальне становище. Водночас суд уважає неспроможними судження позивачки про те, що матеріальне становище відповідача покращилося внаслідок його проживання і працевлаштування за кордоном, оскільки таких доказів матеріали справи не містять і саме по собі перебування відповідача за кордоном беззаперечно не свідчить про покращення його матеріального становища, а також те, що він має власне житло, оскільки, як уже зазначалося вище, право власності на нерухоме майно за ним було зареєстровано ще 29.08.2018 та 04.02.2020, тобто до розірвання між сторонами шлюбу та присудження з відповідача на користь позивачки аліментів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).

Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відтак позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 грн щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цього рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Сама такий збільшений розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме, насамперед, інтересам самої дитини, якнайкращому забезпеченню її прав, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси їх платника, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпечені потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Водночас суд наголошує на тому, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Як регламентує підпункт 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у розмірі 1 211,20 гривень.

У цій справі позивачка за подання позову майнового характеру про збільшення розміру стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частинами 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1 000,98 грн (1112,20 х 90% = 1000,98).

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 282, 284, 288, 289 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця-адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на малолітню дитину задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначених судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021 у справі № 302/254/21, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 98 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Закарпатського апеляційного суду в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано 15 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивачка ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий суддя В. Ю. Готра