ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/739/25 Справа № 243/3315/24 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/3315/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті позивач, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України у визначений законом шестимісячний строк подав до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. заяву про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 54/2023. Після спливу шестимісячного строку з дня смерті матері позивач звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме недоотриману за життя його матір`ю пенсію в розмірі 265 063,32 гривень. Належність вказаної суми недоотриманої пенсії за життя матері позивача підтверджується довідкою, виданою Відділом обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/12005 від 07.02.2024 року. 05 квітня 2024 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на недоотриману за життя його матір`ю пенсію в розмірі 265 063,32 гривень.

У зв`язку з викладеним просить суд визнати за ним право власності на недоотриману матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію в сумі 265063,32 гривень, стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої пенсії в розмірі 265063,32 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на недотриману пенсію в порядку спадкування за законом та стягнення коштів задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на недоотриману пенсію ОСОБА_2 в розмірі 265 063,32 гривень. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 265 063,32 гривень. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області судовий збір у розмірі 2 650,63 гривень.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м. Бахмут як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійна справа знята з обліку з 01.08.2023 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та у січні 2024 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 165 063,32 гривень за період з 17.12.2020 року по 31.07.2023 року, яка обрахована відповідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звертає увагу, що на момент звернення позивача до суду з цивільним позовом відсутні звернення спадкоємців до відповідача за недоотриманою пенсією померлої ОСОБА_2 . Вважають, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини у справі, докази у справі не були досліджені ретельно та не надано правильної оцінки аргументам учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позбавлений в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину, дійшов висновку, що його позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 серпня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, в Україні померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко І.П. від 05.04.2024 року за №186/02-31 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що неможливо перевірити факти та витребувати необхідні документи Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а наразі Бахмутської державної нотаріальної контори для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , а також у зв`язку з тим, що неможливо перевірити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Із вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як син спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та було заведено спадкову справу №54/2023. 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на недоотриману пенсію в розмірі 265 063,32 гривень, яка належала спадкодавцю на підставі довідки виданої Відділом обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/12005 від 07.02.2024, та на 4/18 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою у праві власності на господарські будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала чоловіку спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. За даними Спадкового реєстру приватним нотаріусом було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори 19.07.2019 року було заведено спадкову справу №448/2019. Відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №64343/231/15.1 від 21.12.2023 року, наданого на запит нотаріуса, документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а наразі Бахмутської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Відомості про стан збереження архіву відсутні. Також, на запити нотаріуса, щодо реєстрації місця проживання на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, отримано відповіді від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби за № 6.2-1619/6-24 від 15.02.2024 року та № 6.2-1620/6-24 від 15.02.2024 року в яких зазначено, що надати дану інформацію можливості немає.

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.05.2024 року П/С №26 за результатом розгляду заяви від 24.05.2024 року №6663 та поданих документів відмовлено ОСОБА_1 в оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки виявлені порушення норм чинного законодавства, а саме п. 2.26 Порядку 22-1.

Згідно спадкової справи №250/01-14, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на недоотриману пенсію в розмірі 265 063,32 гривень, яка належала спадкодавцю на підставі довідки виданої Відділом обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/12005 від 07.02.2024 року, та на 4/18 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою у праві власності на господарські будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала чоловіку спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Інших заяв не надходило. 05 квітня 2024 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко І.П. відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що неможливо перевірити факти та витребувати необхідні документи Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а наразі Бахмутської державної нотаріальної контори для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , а також у зв`язку з тим, що неможливо перевірити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідно довідки, наданої Відділом обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/2862 від 10.01.2024 року слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію за віком. Недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю за період з 17.12.2020 року по 31.07.2023 року складає 265 063,32 гривень.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця та права на отримання спадкового майна у вигляді невиплачених страхових сум спадкодавцю.

Конституцією України (ст. 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст. 1227 ЦК України.

Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сума невиплаченої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 складає 265 063,32 гривень.

Відповідач, на підтвердження правомірності своїх дій посилається на положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на відсутність звернення позивача до Управління за недоотриманою пенсією померлої ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно пп.2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, діючим законодавством, в залежності від моменту звернення, визначено два шляхи для отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, а саме: в межах шестимісячного строку з моменту смерті пенсіонера, у разі звернення членів сім`ї та зі спливом зазначеного строку спадкоємцями померлого пенсіонера.

При оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набула всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого вона набула є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повністю узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім того, зміст ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч.2 та 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) вказано, що «тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини, їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №225/804/22.

Отже, припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Наявними у справі письмовими доказами достовірно встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 , син спадкодавця ОСОБА_2 у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, до складу якої увійшла, зокрема, недоотримана пенсія за період з 17.12.2020 року по 31.07.2023 року в розмірі 265 063,32 гривень, яка є предметом даного спору. Право власності на вказану недоотриману за життя матір`ю позивача пенсію за період з 17.12.2020 року по 31.07.2023 року у вказаному розмірі належить ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною довідкою наданою Відділом обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/2862 від 10.01.2024 року, яка була надіслана за запит приватного нотаріуса 07.02.2024 листом Відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за № 0500-0215-8/12005.

Зі змісту постанови приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко І.П. від 05.04.2024 року за № 186/02-31 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому приватний нотаріус посилається на неможливість перевірити факти та витребувати необхідні документи Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а наразі Бахмутської державної нотаріальної контори для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , а також у зв`язку з тим, що неможливо перевірити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 . Також, вказує, що згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №64343/231/15.1 від 21.12.2023 року, наданого на запит нотаріуса, документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а наразі Бахмутської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Відомості про стан збереження архіву відсутні. Також, на запити нотаріуса щодо реєстрації місця проживання на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, отримано відповіді від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби за № 6.2-1619/6-24 від 15.02.2024 та № 6.2-1620/6-24 від 15.02.2024 в яких зазначено, що надати дану інформацію можливості немає.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який станом на час розгляду справи триває. Територія Бахмутської міської територіальної громади з 24 лютого 2022 року віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на

яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією,

затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих

територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві

юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.

Вищезазначене правомірно було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона

належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не

позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який, встановивши, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і тому позивач позбавлений в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв доводи відповідача стосовно того, що звернення спадкоємців про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку смертю ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не надходили, оскільки вказане спростовується рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.05.2024 року П/С № 26, яке долучено до матеріалів справи. (а.с. 99-101)

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, тому підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста