Номер провадження: 22-ц/813/1365/25
Справа № 514/1274/23
Головуючий у першій інстанції Кравченко П.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

У серпня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що він працює в органах Державної митної служби України з липня 1995 року, на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці з серпня 2020 року. Дружина позивача - ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, працювала на посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» Південного міжрегіонального головного управління державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, в період з 01.01.2021 року по 15.03.2023 рік, наразі остання не працює та перебуває на обліку в Пенсійному фонді України. Син позивача ОСОБА_5 є аспірантом Державного податкового університету.

09.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Державної митної служби України з повідомленням відносно ОСОБА_3 , його дружини та сина, в якому зазначив, що «У період плідної сумісної праці на посаді державних службовців, а саме контроль та надання дозволів на перевезення вантажів через пункт пропуску «Серпневе», статки родини швидко збільшились: а саме дружина ОСОБА_4 має нерухоме майно земельну ділянку та квартиру; син ОСОБА_5 має нерухоме майно, а саме земельні ділянки, квартиру та будинок. Крім того у власності родини є два дорогих позашляховика та статки родини не відповідають заробітної платі державних службовців. Окремо зловживаючи власним службовим становищем ОСОБА_3 спільно з дружиною ОСОБА_4 організовували перетин державного кордону сина ОСОБА_5 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби».

ОСОБА_3 вважає, що інформація, яка була поширена ОСОБА_1 у повідомленні від 09.05.2023 року до Державної митної служби, є фактичним твердженням, та недостовірною інформацією, яка має негативний характер, та ганьбить не тільки його честь, гідність та ділову репутацію, а і честь, гідність та ділову репутацію членів його сім`ї. При розгляді повідомлення позивач був викликаний до керівництва Одеської митниці, де надав пояснення відносно можливих корупційних діянь з підтверджуючими документами, щодо недостовірності вказаних фактів відповідачем у повідомлені, які не підтвердилися, у зв`язку з чим був вимушений виправдовуватися за те, чого не вчиняв.

Підставою звернення відповідача з вказаним повідомленням є наявність неприязних стосунків відповідача з його дружиною ОСОБА_4 , які сталися через те, що за заявою його дружини до правоохоронних органів відносно колишнього голови Серпневської селищної ради ОСОБА_1 за фактом розкрадання бюджетних коштів було відкрито кримінальне провадження № 0000040 від 12.02.2021 року. Вищевказана кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 28, ч. 2 ст. 191 КК України наразі перебуває на розгляді у Тарутинському районному суді Одеської області. Раніше відповідач вже звертався з аналогічними зверненнями, та його дії не ґрунтуються на громадській позиції нагляду за органами державної влади, а спрямовані на помсту за заяву його дружини до правоохоронних органів.

Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку з тим, що він був ображений та принижений перед керівництвом Одеської митниці та його колег, внаслідок чого був примушений виправдовуватись перед ними за обставинами, яких ніколи не існувало. Вищевказана недостовірна інформація відносно нього та членів його сім`ї, негативно вплинула на стан здоров`я його дружини ОСОБА_4 , внаслідок чого її здоров`я суттєво погіршилось та стало підставою для лікування його дружини в Києві в ДУ інституті серця МОЗ України з 29.05.2023 року по 06.07.2023 року. Разом з тим вважає, що сума у розмірі 10 000 гривень є мінімальною для відшкодування душевних страждань, є розумною та справедливою.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію, яка викладена у повідомленні до Державної митної служби України від 09 травня 2023 року, а саме, що ОСОБА_3 зловживаючи своїм службовим становищем разом з ОСОБА_4 організували перетин державного кордону сина ОСОБА_5 , який ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби.

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену інформацію відносно ОСОБА_3 , шляхом направлення листа спростування до Державної митної служби України, не пізніше десяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 28.03.2024 є незаконне та необґрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з не з`ясуванням всіх обставин справі, з огляду на наступне. По перше: Відповідно до повідомлення Відповідача, від 09.05.2023 року, яким він звернувся до Державної митної служби України, Відповідач повідомив, мовою повідомлення: «Окремо зловживаючи власним службовим становищем ОСОБА_3 сумісно з дружиною ОСОБА_4 організували перетин державного кордону свого сина ОСОБА_5 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби». Отже у повідомлені Відповідач, взагалі не вказував на незаконний перетин кордону сином Позивача, а лише на його допомогу у перетину кордону України, не зважаючи на те що син Позивача є військовозобов`язаним. В судовому засіданні Позивач підтвердив знаходження його сина ОСОБА_5 за кордоном, але як доказ про те що він Законно перетнув Державний кордон України з часу вторгнення Російської Федерації на України, Позивач не надав до цивільного позову. Також Позивач не надав доказу того, що його син будучи військовим офіцером не розшукується Військовим комісаріатом, та не перебуває у розшуку як ухилянт. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він отримав цю інформацію від не байдужих громадян, мешканців громади, тому як і іншу інформацію вказав у повідомлені до Державної митної служби України.

В судовому засіданні суду апеляційного інстанції, присутній представник ОСОБА_1 , адвокат Реу Руслан Васильович підтримав доводи апеляційної скарги.

Присутній позивач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст та характер повідомленої про позивача інформації, а саме про організацію позивачем перетину державного кордону без законних підстав особи, що ухиляється від служби у збройних силах України, суд приходить до висновку про те, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, які можна перевірити на достовірність, оскільки поширена інформація про причетність позивача до діянь, які є кримінальними правопорушеннями, відповідальність за які передбачена КК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається.

09.05.2023 року ОСОБА_6 звернувся з повідомленням до Державної митної служби України, відносно інспектора Державної митної служби, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його родини, а саме, зазначив, що у період плідної та сумісної праці на посаді державних службовців інспектор державної митної служби ОСОБА_3 надавав дозволи на перевезення вантажів через, що статки родини швидко збільшились, дружина ОСОБА_4 має земельні ділянки та квартиру, син ОСОБА_5 також, має значу кількість земельних ділянок.Окремо зловживаючи власним службовим становищем ОСОБА_3 сумісно з дружиною ОСОБА_4 організували перетин державного кордону їх сина ОСОБА_5 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби (а.с.7).

Державною митною службою Одеської митниці розглянуто та перевірено повідомлення ОСОБА_1 , та надано відповідь, що порушені у зверненні питання відносяться до сфери запобігання протидії корупції та відносяться до компетенції та повноважень НАЗК (а.с. 8).

ОСОБА_3 працює на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці.

Наказом 01.03.2023 року №40-к, звільнено ОСОБА_4 , головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, 15 березня 2023 року, відповідно до частини першої (за власним бажанням) статті 86 Закону України «Про державну службу» (а.с.11).

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, щодо наявності реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами зазначеними у зверненні, а саме :02:002:0217, :02:001:0642, :02:001:0643, :02:001:0745, :02:001:0053, відділі №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Книги реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 р. земельні ділянки із кадастровими номерами зазначеними у заяві не реєструвались та державні акти на право власності, або користування на земельні ділянки не видавалися. Згідно даних Державного земельного кадастру (далі -ДЗК) за запитуваними кадастровими номерами наявна наступна інформація: :02:002:0217 земельна ділянка площею 0.1296 га, за цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації земельної ділянки 07.12.2013 р. Право власності зареєстровано за гр. ОСОБА_7 ; :02:001:0642, :02:001:0643, :02:001:0745, :02:001:0053 - у ДЗК відомості відсутні.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 341959752, реєстраційний номер майна: 17231915, тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 110.8, Житлова площа (кв.м):63,2, матеріали стін: саман, Площа земельної ділянки (кв.м): 2500, Відсоток зносу: 60, Загальна вартість нерухомого мана (грн): 75674. Номер запису: 129 в книзі:1. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.02.2007 року: дата внесення запису: 21.02.2007 ПІБ: ОСОБА_8 форма власності: приватна підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу,ВЕМ №398396, 08.02.2007, Бєлобров П.П., приватний нотаріус Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр № 474 (а.с.13).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 343790020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; тип об`єкта: земельна ділянка: кадастровий номер: :01:002:0217; опис об`єкта: площа (га): 5.6398; номер відомостей про речове право: 46943672; тип речового права: право власності; дата, час державної реєстрації: 30.05.2022; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63725658 від 30.05.2022 15:18:28, приватний нотаріус Бєлобров Павло Петрович, Болградський районний нотаріальний округ, Одеська обл.; документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: реєстровий №529, виданий 30.05.2022, видавник: Бєлобров П.П., приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 55484976, виданий 30.05.2022, видавник: Державний земельний кадастр; розмір частки 1/1; власники: ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно витягу з інформаційно аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», видана про те, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Серпневе, Україна на території України станом на 08.08.2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.15).

Дружина позивача ОСОБА_4 , згідно пенсійного посвідчення є інвалідом 2 гр. Загальне захворювання; термін дії: довічно (а.с.16).

Згідно заяви ОСОБА_9 про злочин відносно голови Серпневської селищної ради Добровольського В.Є., було внесено відомості до ЄРДР, повідомлення про початок досудового розслідування, що підтверджується матеріалами долученими до справи.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відтак, право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформаці

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.02.2021 року у справі № 487/6565/16-ц, надана відповідачем правоохоронним органам інформація, що містить певні відомості про позивача, повідомлені не з метою поширення негативної інформації про неї, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом посадовими особами в установленому законом порядку. Вказані дії, здійснені відповідачем, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивачки у розумінні статті 277 ЦК України. У разі ненадання позивачем доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави для спростування такої інформації.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №755/7842/16-ц, від 24.04.2019 року у справі №209/1936/17, від 05.10.2021 року у справі №757/41356/18-ц, від 21.01.2019 року у справі № 640/593/17, а також у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №918/233/18, від 16.10.2019 року у справі №209/2687/16-ц.

Як на підставу звернення до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до відповідача, ОСОБА_3 вказує, що поширена ОСОБА_1 у повідомленні від 09.05.2023 року до Державної митної служби, інформація є фактичним твердженням, та недостовірною інформацією, яка має негативний характер, та ганьбить не тільки його честь, гідність та ділову репутацію, а і честь, гідність та ділову репутацію членів його сім`ї.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 працює в органах Державної митної служби України, на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці, тобто є посадовою особою органу державної влади.

Предметом спору, є інформація яка міститься в повідомленні від 09.05.2023 року до Державної митної служби.

Таким чином встановивши що ОСОБА_3 є посадовою особою органу державної влади, а ОСОБА_1 звернуся до цього органу з відповідним повідомленням, в якому міститься та чи інша інформація, то ця обставина не є поширенням інформації в розумінні статті 277 ЦК України, оскільки у даному випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В такому випадку оспорювана інформація не підлягає оцінці судом на предмет достовірності та правдивості, оскільки встановлення того, що у спірних правовідносинах мала місце реалізація відповідачем свого права на звернення, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про захист честі та гідності.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права на повагу ОСОБА_3 до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, та спростування такої інформації, у зв`язку із висновком суду про відсутність підстав для задоволення основної вимоги, також не підлягає задоволенню, оскільки у даному випадку суд не здійснює аналіз розміру моральної шкоди, що заявлений до стягнення, оскільки для цього відсутні правові підстави з огляду на відмову позивачу у задоволенні основної позовної вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскілки при перегляді справи в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції було встановлено неправильне застосування судом попередньої інстанцій ст. 40 Конституції України та ст. 277 ЦК України, а також не врахування правових висновків викладених у постановах Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 11.04.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова