Справа № 159/874/25
Провадження № 2/159/699/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю

секретаря судового засідання - Клевецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411), від імені якого діє представник Памірський Максим Анатолійович (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Бізнес Позика» (далі - позивач або кредитор або товариство або кредитодавець), від імені якого діє представник Памірський М.А. (далі - представник позивача), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач або боржник або позичальник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 162807-КС-001 від 21.10.2020 у розмірі 37 845,52 грн (далі- кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.10.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №162807-КС-001 про надання кредиту в розмірі 24000,00 грн, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитор свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит, водночас позичальник свої обов`язки не виконував у зв`язку з чим станом на 08.02.2025 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 845,52 грн з яких 20341,60 грн заборгованості по тілу кредиту, 17503,92 грн заборгованості за процентами.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просить стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідач подав відзив, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. В заперечення вимог позивача посилається на пропуск кредитором позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору здійснено 21.11.2020, то трирічний строк встановлений ст. 257 ЦК України мину на день звернення до суду з позовом у цій справі. Крім того звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 у перебував на військовій службі у Збройних Силах України в період з 25.03.2022 по 21.06.2024, а тому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він звільнений від сплати штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом. Також відповідач зазначає, що відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, який розпочався з 24.02.2022 і діє безперервно по цей час, позичальники звільняються від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойку та інші платежі, сплата яких передбачена відповідним договором, що нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) такого договору. Контррозрахунку кредитної заборгованості відповідач не наводить, заперечень щодо укладення кредитного договору на умовах зазначених позивачем не висловлював.

У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відповідача, вважає що відповідно до вимог п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позовна давність на звернення до суду з позовом у цій справі не пропущена. Звертає увагу суду, що заборгованість по процентам, які просить стягнути кредитор у цій справі, виникла до того, як відповідач набув статусу військовослужбовця. Крім того, повідомляє суд, що у цій справі позивач не просить стягнути з відповідача жодних штрафних санкцій чи інших платежів за невиконання кредитного договору. Позивач вважає, що його вимоги є підставними, проценти за користування кредитними коштами нараховані відповідно до умов укладеного кредитного договору, а тому просить суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою від 17.02.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначив 14.03.2025.

Представник позивача в судове засідання 14.03.2025 не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача, адвокат Дмитрук М.О. подав клопотання про перенесення судового засідання.

Суд ухвалою від 14.03.2025 відклав судове засідання на 27.03.2025.

18.03.2025 до суду надійшла витребувана інформація з АТ КБ «Приватбанк». 25.03.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, а 26.03.2025 представник позивача подав відповідь на відзив.

27.03.2025 у судове засідання сторони не прибули, хоча належним чином завчано буди повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Суд ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У паспорті споживчого кредиту зазначено умови кредитування, які передбачають надання кредиту шляхом безготівкового перерахунку коштів у розмірі 24000,00 грн на 16 тижнів, з фіксованою процентною ставкою - 373,90448160 % річних. Зазначений графік платежів у період з 04.11.2020 по 10.02.2021, зазначені штрафні санкції за прострочення платежів. Також у паспорті зазначені прізвище та ініціали відповідача із вказівкою на дату 21.10.2020.

Відповідно до Умови пропозиції укласти договір (оферту) №162807-КС-001 про надання кредиту від 21.10.2020, Прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору №162807-КС-001 про надання кредиту від 21.10.2020, Умов договору №162807-КС-001 про надання кредиту від 21.10.2020 строк кредиту становить 16 тижнів, сума кредиту- 24000,00 грн, процентна ставка фіксована і становить 1,02439584 % в день, дата завершення дії договору - 10.02.2021 ( п. 1). Протягом строку кредитування процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, що наявна на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком який міститься у цьому пункті (п.2). В реквізитах цих документів зазначені прізвище, ім`я та по батькові відповідача, його адреса проживання, дані паспорта та РНОКПП.

Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта щодо укладення позивачем та відповідачем кредитного договору, його укладення відбувалося в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.bizpozyka.com. З цієї послідовності дій вбачається, що відповідач зайшов в особистий кабінет за допомогою свого мобільного пристрою та передав товариству інформацію обраних ним умов кредиту. Обробивши цю інформацію товариство надало відповідачу паспорт споживчого кредиту, який був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором НОМЕР_6. Після чого відбулось формування шаблону оферти та акцепту, після чого відбулося акцептування позичальником умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором НОМЕР_7. Після укладення договору, товариство направило (розмістило) підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Договір та Правила кредитування відправлені позичальнику на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку та розміщені в особистому кабінеті.

В анкеті клієнта сформованої позивачем 11.02.2025 зазначені особисті дані відповідача, місце його проживання та реєстрації, РНОКПП, дата народження, місце народження, реквізити паспорта, номери телефонів та адреса електронної пошти, а також номер банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_1 .

Платіжним дорученням №21255 від 21.10.2020 та випискою за банківською карткою НОМЕР_1 , що належить відповідачу, за 21.10.2020 підтверджується зарахування відповідачу на його картковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів в розмірі 24000,00 грн згідно з кредитним договором №162807-КС-001.

Крім того позивач долучив копії довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 12.09.2020 щодо відповідача, копію його картки платника податків, копію паспорта громадянина України НОМЕР_2 .

Відповідно до розрахунку наданого позивачем проценти за користування кредитними коштами перестали нараховуватись 10.02.2021. Водночас у розрахунку зазначена інформація про часткову сплату відповідачем тіла кредиту, а саме 04.11.2020 у розмірі 1592,1 грн та 20.11.2020 у розмірі 2066,3 грн, та процентів 04.11.2020 в розмірі 3687,9 грн, а 20.11.2020 в розмірі 3256,04 грн.

Військовим квитком НОМЕР_3 від 29.03.2023 підтверджується перебування відповідача на військовій службі в Збройних Силах України у період з 25.03.2022 по 21.06.2024.

Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Бізнес позика» від 25.05.2020, випискою з ЄДР від 04.11.2022, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1593 від 11.05.2017, листом національного банку України, витягом з Державного реєстру фінансових установ підтверджується, що позивач є фінансовою установою, та вправі здійснювати інші види кредитування та грошового посередництва (вед - 64.92, 64.19).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань, що випливають з умов кредитного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідач не спростовує у відзиві підписання ним кредитного договору.

Кредитний договір №162807-КС-001 від 21.10.2020 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Суд встановив, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 20.11.2020, а тому трирічний строк позовної давності по заборгованості, яка виникла до цієї дати мав би закінчитись 20.11.2023 року, а щодо вимог які виникли після останнього платежу, ще пізніше.

Водночас, відповідно до п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності продовжувався на період дії карантину, пов`язаного з COVID-2019, а з березня 2022 на період дії воєнного стану.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строку позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також суд встановив, що нарахування процентів за кредитним договором зупинилося 10.02.2021. Відповідач перебував на військовій службі у період з 25.03.2022 по 21.06.2024.

Отже, позивач не нараховував відповідачу проценти у час, коли останній був військовослужбовцем, а тому, вимоги ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що позивач у своїх вимогах просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту та нарахованим процентам за користування кредитом. Прохання про стягнення з відповідача коштів за невиконання чи не належне виконання кредитного договору: неустойки, інших платежів, у тому числі на підставі ст. 625 ЦК України, у позовних вимогах відсутнє.

А тому, суд вважає безпідставним посилання відповідача на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та не застосовує його до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами п. 1 кредитного договору передбачено видачу кредиту в розмірі 24000,00 грн на реквізити платіжного засобу відповідача. Як суд встановив вище, кредитні кошти в розмірі 24000,00 грн надійшли на картковий рахунок відповідача в АТ КБ «Приватбанк» 21.10.2020.

Відповідач у відзиві не заперечує отримання ним кредитних коштів у зазначеному розмірі.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, відповідач частково погасив сплачену суму кредиту, а саме 04.11.2020 у розмірі 1592,1 грн та 20.11.2020 у розмірі 2066,3 грн.

Отже заборгованість по тілу кредиту становить 20341,60 грн (24000,00 грн тіла кредиту - 1592,10 грн - 2066,30 грн).

Відповідач не надав контррозрахунку заборгованості по тілу кредиту. Докази про сплату позичальником усієї суми кредиту у матеріалах справи відсутні.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту за кредитним договором у розмірі 20341,60 грн, є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 2 кредитного договору розмір процентної ставки є фіксованим та становить 1,02439584 % в день від розміру заборгованості по кредиту. Строк кредитування становить 16 тижнів з 21.10.2020 до 10.02.2021.

Суд вище встановив, що відповідач частково гасив тіло кредиту 04.11.2020 у розмірі 1592,1 грн та 20.11.2020 у розмірі 2066,3 грн.

Отже, відповідно до умов кредитного договору за період з 21.10.2020 по 03.11.2020 відповідачу було нараховано процентів в розмірі 3441,97 грн (24000,00 грн * 1,02439584 % *14 днів).

За період з 04.11.2020 по 19.11.2020, відповідачу нараховано процентів в розмірі 3672,73 грн ((24000,00 грн тіла - 1592,1 грн сплаченого тіла) * 1,02439584 % * 16 днів).

За період з 20.11.2020 по 10.02.2021, відповідачу нараховано процентів в розмірі 17087,04 грн ((24000,00 грн тіла - 1592,1 грн сплаченого тіла - 2066,3 грн сплаченого тіла) * 1,02439584 % * 82 дні).

Водночас, відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідач 04.11.2020 сплатив 3687,9 грн, а 20.11.2020 -3256,04 грн заборгованості по процентах.

Отже, відповідно до умов кредитного договору загальний розмір нарахованих, але не сплачених процентів складає 17257,80 грн (3441,97 грн + 3672,73 грн + 17087,04 грн - 3687,9 грн - 3256,04 грн).

Відповідач не надав контррозрахунку заборгованості по процентах. Докази про сплату позичальником усієї суми нарахованих процентів у матеріалах справи відсутні.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідачки заборгованості по процентах за кредитним договором за період з 21.10.2020 по 10.02.2021 є підставною у розмірі 17257,80 грн.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 37599,40 грн з яких: 20341,60 грн грн заборгованості по тілу кредиту та 17257,80 грн заборгованості по процентах за період з 21.10.2020 по 10.02.2021; у стягненні 246,12 грн заборгованості за процентами, належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі - 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 162807-КС-001 від 21.10.2020 у розмірі 37599,40 грн, з яких:

-20341,60 грн заборгованості по тілу кредиту;

-17257,80 грн заборгованості по процентах за період з 21.10.2020 по 10.02.2021.

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по процентах в розмірі 246,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411; );

Представник позивача - Памірський Максим Анатолійович (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складене 04.04.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ