Справа № 2-4-1749/10 Головуюча у 1-й інстанції Черенкова Н. П.
Провадження № 22ц/812/522/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Носіковим І. М.,

за участю: головної державної виконавиці Лемещенко А. П.,

представника боржника - Білова І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

(далі - Центрального ВДВС)

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н. П. в залі суду в місті Миколаєві о 10 годині, зі складанням повного судового рішення, у справі

за скаргою

ОСОБА_1

на дії головної державної виконавиці Центрального ВДВС Лемещенко Анастасії

(далі головної державної виконавиці Лемещенко А. П.)

пов`язані з накладенням арешту на грошові кошти боржника

у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 січня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії головної державної виконавиці Лемещенко А. П. з примусового виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 травня 2010 року про стягнення на користь ВАТ «Кредитпромбанк» в солідарному порядку боргу в розмірі 54 284 грн 26 коп., що нею здійснені у виконавчому провадженні (ВП) №50728772 та пов`язані з накладенням арешту на рахунок, на якому накопичуються його пенсійні кошти. Просив зняти арешт з цього рахунку, внаслідок неправомірності таких дій виконавиці.

В обґрунтування вимог скарги зазначав, що за час примусового виконання судового рішення ним було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк», де зберігаються виключно його пенсійні виплати.

Звернення стягнення на такі виплати боржника, як пенсія, в рахунок виконання судових рішень відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено з 6 травня 2023 року на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану».

Між тим 16 грудня 2024 року при перевірці руху коштів на своєму картковому рахунку він несподівано дізнався, що зазначена картка заблокована з невідомих причин, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу.

Тому 17 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до головної державної виконавиці, яка йому роз`яснила, що арешт з коштів, що знаходилися на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» спочатку було знято 30 травня 2024 року на підставі поданої ним заяви. Але, у зв`язку з несплатою ним суми боргу у добровільному порядку протягом 6 місяців державною виконавчою службою знову накладено арешт в межах суми боргу в розмірі 42 734 грн 15 коп. на кошти, що можуть знаходитися на будь-яких рахунках, відкритих боржником у банківських установах, крім рахунків зі спеціальним режимом використання. В подальшому постановою від 13 грудня 2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

В той же час інших рахунків та коштів, крім пенсійних, які надходять до рахунку, відкритого ним в АТ КБ «ПриватБанк», у нього, як боржника, відсутні і тому наявність арешту на цьому рахунку за відсутністю відкритого виконавчого провадження позбавляє його єдиного джерела існування.

Враховуючи наведені обмеження в правах та зважаючи на наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, до вчинення дій, пов`язаних з накладенням арешту на банківські рахунки, головна державна виконавиця зобов`язана була пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що знаходяться на цьому рахунку, але цього не зробила. Внаслідок цього вважав такі дії виконавиці неправомірними.

Одночасно зазначав, що строк звернення до суду із цією скаргою не є пропущеним, оскільки відповідь від головної державної виконавиці ним отримана 3 січня 2025 року.

Клопотав про витребування матеріалів виконавчого провадження.

На скаргу ОСОБА_1 . Центральним ВДВС міста Миколаєва подано відзив, у якому відділ виконавчої служби зазначив про необґрунтованість доводів боржника, враховуючи, що обов`язок з перевірки режиму рахунку та можливості виконання постанови державного виконавця покладено не на виконавчу службу, а на банківську установу, якою аналогічна постанова від 20 серпня 2018 року виконана без зауважень. В подальшому, у 2022 році, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, утримання з пенсії боржника були припинені та починаючи з січня 2023року вчинення загальних виконавчих дій на всій території України, окрім тимчасово окупованих територій, поновлено.

За зверненням боржника 29 травня 2024 року, та з огляду на набрання чинності положень пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» головна державна виконавиця 30 травня 2024 року винесла постанову про зняття арешту з коштів боржника, які зараховувалися, як пенсійна виплата та знаходилися на рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк». Однак, у зв`язку з неналежним виконанням боржником обов`язку з погашення боргу, 25 листопада 2024 року державним виконавцем винесено знову постанову про арешт коштів боржника у межах суми стягнення, з урахуванням суми виконавчого збору, винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження, яку направлено на виконання усім українським банкам, з приміткою, що це не стосується коштів, на яке звернення стягнення заборонено, або вони знаходяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання. Внаслідок арешту коштів боржника на рахунок виконавчої служби надійшла сума 2 290 грн 20 коп., яка перерахована службою стягувачу 11 грудня 2024 року.

За відсутністю інших коштів та майна 13 грудня 2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу, з підстав визначених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» із винесенням відповідної постанови.

У відзиву ВДВС зазначив також про пропуск боржником строку для звернення з цією скаргою, оскільки ним у тексті поданої скарги зазначено, що про наявність арешту коштів, що знаходилися на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» він дізнався 16 грудня 2024 року.

Одночасно Центральним ВДВС надано матеріали виконавчого провадження.

У лютому 2025 року боржник, діючи через свого представника, звернувся з заявою, у якій заперечив пропуск ним строку для звернення із скаргою, оскільки порушення, допущене державним виконавцем є триваючим правопорушенням, зазначав, що після зняття арешту з рахунку у травні 2024 року ним здійснювалось погашення заборгованості, внаслідок чого дії державної виконавиці є неправомірними. Клопотав про постановлення окремої ухвали відносно державної виконавиці.

У лютому 2025 року представник боржника та головна державна виконавиця звернулись до суду з заявами з проханням розглядати справу за відсутності сторін.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання дій головної державної виконавиці Центрального ВДВС у місті Миколаєві щодо винесення 25 листопада 2024 року постанови про арешт коштів ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50728772 неправомірними. Зобов`язано Центральний ВДВС міста Миколаєва зняти арешт з рахунку відкритому у АТ КБ «Приватбанк», що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановлюючи таку ухвалу суд виходив з обґрунтованості поданої скарги.

В апеляційній скарзі головна державна виконавиця Центрального ВДВС просить скасувати ухвалу суду і постановити нову про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не надання судом належної оцінки обставинам справи.

Вказувала на те, що судом не правильно застосовані положення частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», які зобов`язують саме банк під час виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника визначити статус коштів і рахунку, та у разі перебування на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк повинен повідомити виконавця та повернути постанову без виконання.

При цьому арешт на кошти боржника, які можуть знаходитися на будь-яких рахунках, накладено у зв`язку із його ухиленням від виконання своїх зобов`язань, про наявність яких він обізнаний. Посилалася також на пропуск боржником строку для звернення до суду без поважних причин із цією скаргою, оскільки ним зазначено, що про арешт рахунків він дізнався 16 грудня 2024 року.

Крім того, на час розгляду судом скарги виконавчий документ повернуто стягувачу, що під час винесення ухвали, яка оскаржується, не враховано. Тому при завершеному виконавчому провадженні відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з коштів.

Вказувала на неправильну оцінку судом доказів, що є у справі, де з виписки по рахунку вбачається, що на нього могли надходити та надходили інші платежі, крім пенсійних виплат, тому цей рахунок, у розумінні закону, не є рахунком із спеціальним режимом.

Заперечувала незастосування судової практики під час здійснення виконавчого провадження, натомість вважала, що місцевим судом помилково застосовано судову практику з рішення у якому йдеться про накладення арешту на рахунки юридичної, а не фізичної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник, діючи через свого представника, заперечив доводи апеляційної скарги, виклавши аргументи зазначені ним у скарзі та поданій заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» надходять кошти, що є пенсійними виплатами, внаслідок чого вважав дії головної державної виконавиці із винесення постанови про накладення арешту на кошти неправомірними, застосувавши до встановлених ним правовідносин у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені ним у постановах від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 та від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20.

Однак з такими мотивами суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, враховуюче наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 8 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Миколаєва відкрито виконавче провадження №50728772 з примусового виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 травня 2010 року на підставі виконавчого листа №2ц-4-1749/2010, виданого 27 вересня 2010 року (т. 1 а.с.46, т. 2 а.с.37). Копія постанови 12 квітня 2016 року надіслана боржнику ОСОБА_1 разом із зазначенням ідентифікатору доступу, який дає можливість сторонам виконавчого провадження своєчасно дізнаватися про його хід та прийняття державним виконавцем відповідних рішень (т.2 а.с.199).

Втім, судове рішення добровільно боржником не виконано, внаслідок чого постановою державного виконавця від 20 серпня 2018 року стягнення боргу звернуто на пенсію та інші доходи боржника, у зв`язку з отриманням від Пенсійного фонду України відомостей, що боржник є особою, яка отримує пенсію (т. 2 а.с.172-173, 174).

Тому, починаючи з 22 грудня 2018 року та по 27 травня 2020 року, з рахунку боржника здійснено примусове списання грошових коштів на погашення заборгованості у загальній сумі 3 214 грн 44 коп. (т. 2 а.с.150-165).

Актом державного виконавця від 6 лютого 2018 року виходом на місце державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можна звернути стягнення ( т. 2. а.с.192)

Одночасно, в цей період, в межах виконавчого провадження проведена заміна стягувача, а саме: на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2017 року первісного стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» замінено на ПАТ «Дельта банк» ( т. 2 а.с.169-170); а на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 7 грудня 2020 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія (ФК) «Європейська агенція з повернення боргів» (т. 2 а.с.127-129).

За відомостями, що надані до виконавчої служби у ОСОБА_1 відсутнє майно, але відкрито рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» із видачею йому платіжної картки НОМЕР_1 , на яку він отримує, як пенсійні виплати, так і виплати іншого характеру. Залишок на картковому рахунку станом на 25 травня 2024 року становить 4 534 грн 65 коп., на які звернуто стягнення ВДВС (т. 2 а.с.112, 161-162).

Тому 29 травня 2024 року боржником ОСОБА_1 на ім`я головної державної виконавиці подана заява з проханням зняти арешт з коштів, що знаходяться на його рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що ці кошти є його пенсійними виплатами, на які заборонено звернення на період воєнного стану.

Постановою головної державної виконавиці від 30 травня 2024 року знято арешт з коштів на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (т. 2 а.с.109).

З цього часу інших дій, направлених на виконання заочного рішення суду, з погашення боргу в розмірі 54 606 грн 68 коп. боржником добровільно не здійснено, окрім перерахування 28 травня 2024 року, 20 серпня 2024 року та 22 вересня 2024 року трьох платежів по 200 грн, на загальну суму 600 грн (т. 2 а.с.44-46).

Тому, за відсутністю належного виконання боржником обов`язку з повернення коштів, 25 листопада 2024 року головною державною виконавицею винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках у всіх банках України, крім коштів на рахунках, які мать спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику із направленням копії постанови боржнику ОСОБА_1 та стягувачу (т. 2 а.с.103-104).

Внаслідок накладення арешту на грошові кошти боржника на відкритих ним рахунках в банках, до ВДВС надійшли кошти в сумі 2 284 грн 64 коп., які перераховані стягувачу (т. 2 а.с.97).

13 грудня 2024 року головною державною виконавицею винесено постанову, якою виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку із тим, що вжитими заходами не виявлено належного боржнику майна, на яке може бути звернуто стягнення, а підстави для звернення стягнення на пенсійні виплати на період воєнного стану тимчасово припинені Копію зазначеної постанови того ж дня направлено боржнику та стягувачу (т. 2. а.с.87, 88).

В той же час, вважаючи, що головною державною виконавицею неправомірно звернуто стягнення та накладено арешт на пенсійні виплати, які надходять на його рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», боржник оскаржив дії виконавиці, але не просив скасувати винесену нею постанову.

Заперечуючи протиправність своїх дій, головна державна виконавиця посилалася на пропуск строку боржником на звернення до суду та неможливість зняття арешту з коштів ВДВС при завершеному виконавчому провадженні та прийняття до виконання постанови банком, який самостійно перевіряє режим рахунку та вид коштів, які на нього надходять.

Тому, вирішуючи скаргу по суті, суд першої інстанції, хоча і не звернув увагу на доводи головної державної виконавиці щодо пропуску боржником строку на звернення до суду, але обґрунтовано врахував, що ОСОБА_1 спочатку звернувся за роз`ясненням до виконавчої служби, після чого отримавши відповідь звернувся в межах строку, визначеного статтею 449 ЦПК України. При тому постанову про накладення арешту не оскаржив, а оскаржив наявність арешту, накладеного на кошти, дія якого триває до наступного часу.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

В подальшому, на всій території України з 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у відповідності до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, який неодноразово продовжено на підставі Указів від 14.03.2022 р. № 133/2022, від 18.04.2022 р. № 259/2022, від 17.05.2022 р. № 341/2022, від 12.08.2022 р. № 573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 р. № 58/2023, від 01.05.2023 р. № 254/2023, від 26.07.2023 р. № 451/2023, від 06.11.2023 р. № 734/2023, від 05.02.2024 р. № 49/2024, від 06.05.2024 р. № 271/2024, від 23 липня 2024 року, від 29 жовтня 2024 року, та від 15 січня 2025 року в цілому до 5 години 30 хвилин 9 травня 2025 року.

У зв`язку з введенням воєнного стану, на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», до Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» внесені доповнення, де законодавцем у пункті 10-2 , серед іншого передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Саме тому, враховуючи наявність постанови державного виконавця від 20 серпня 2018 року про звернення стягнення на пенсію, боржник ОСОБА_1 29 травня 2024 року звернувся до головної державної виконавиці із заявою про зняття арешту з його пенсійних виплат, яка була задоволена шляхом винесення 30 травня 2024 року постанови про зняття арешту з таких грошових коштів, які надійшли на рахунок ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк».

В подальшому, головною державною виконавицею постанов про звернення стягнення на пенсію в порядку статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» не приймалося.

В той же час, враховуючи відсутність належного виконання судового рішення головною державною виконавицею 25 листопада 2024 року прийнята постанова про накладення арешту в порядку статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» на усі грошові кошти боржника, що перебувають на рахунках, відкритих у банках або електронних гаманцях. При цьому, на виконання вимог Закону у змісті постанови нею зазначено, що арешту не підлягають кошти що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, порядок арешту та звернення стягнення на кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника, без звернення цього стягнення на пенсію боржника, головною державною виконавицею дотримано, оскільки в постанові зроблено припис для банків про те, що арешту не підлягають кошти, звернення стягнення на які заборонено законом або рахунки мають спеціальний режим. Тобто у постанові про накладення арешту враховані положення частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно того, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини 1 статті 34 цього Закону.

Між тим, таких документів або повідомлень від банку матеріали виконавчого провадження не містять, як і не містять звернень боржника, після 25 листопада 2024 року і до завершення виконавчого провадження, 13 грудня 2024 року.

Відсутні такі звернення боржника і до банківської установи, яка не виконала припис головної державної виконавиці та наклала арешт на пенсійні виплати боржника разом з іншими коштами, які є відмінними від пенсії, що підтвердила у відповідній довідці про те, що відкритий ОСОБА_1 рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» не є рахунком зі спеціальним режимом використання та на нього, крім пенсійних виплат, зараховуються і інші види коштів (т.2 а.с.112).

За такого, на переконання колегії суддів, головною державною виконавицею не допущено порушень вимог статей 48, 59, 68 та пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» під час накладення арешту на грошові кошти на рахунку.

Отже, і відсутні підстави для визнання таких дій головної державної виконавиці протиправними із застосуванням правової позиції ВП ВС від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20, оскільки обставини у наведених справах не є аналогічними, у зв`язку з відсутністю повідомлення посадової особи виконавчої служби про протиправні дії банка з накладення арешту на пенсійні виплати стосовно яких постанова виконавця містить припис для банку.

В той же час, незважаючи на завершення виконавчого провадження, за відсутністю підстав для арешту пенсійних виплат на рахунку банка та враховуючи фактичне порушення прав особи на отримання пенсійних виплат, як єдиного джерела існування, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зняття такого арешту є правильним.

Згідно зі статтями 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому, враховуючи, що виконавче провадження є завершеним і відсутнє на примусовому виконанні у Центральному ВДВС міста Миколаєва, що виключає можливість здійснення службою будь-яких судових приписів в рамках такого виконання судового рішення, однак з метою захисту прав особи боржника на отримання коштів для свого особистого існування та одночасному захисту прав стягувача на належне виконання судового рішення, яке є обов`язковим на усій території країни, колегія суддів вважає за необхідне зняти арешт з коштів боржника, які надходять на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», виключно в якості пенсійних виплат, в межах прийнятої 25 листопада 2024 року постанови, без зняття арешту з інших видів коштів, які можуть надходити на цей рахунок без спеціального режиму використання.

Таким чином, у відповідності до положень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України судове рішення в частині визнання дій протиправними підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні таких вимог скарги. В частині інших вимог про зобов`язання зняти арешт підлягає зміні в редакції цієї постанови.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2025 року в частині визнання протиправними дій головної державної виконавиці Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемещенко Анастасії Павлівни скасувати та ухвалити в цій частині нову про відмову у задоволенні вимог скаржника у цій частині.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2025 року в частині зобов`язання зняти арешт змінити, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання зняти арешт з коштів - частково.

Зняти арешт з коштів, які надходять як пенсійні виплати, на рахунок НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», що накладено в межах виконання постанови головної державної виконавиці Центрального ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемещенко А. П. від 25 листопада 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2ц-4-1749/2010, виданого 27.09.2010.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова