Березівський районний суд Одеської області
03.04.2025
Справа № 494/413/25
Провадження № 2/494/268/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Рябчун А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

25 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області № 03-68 від 25.03.2008 року вона - ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2 ) отримала дозвіл на реконструкцію підсобного приміщення біля житлового будинку по АДРЕСА_1 . Даним рішенням позивач зобов`язана була виготовити необхідну проектну документацію на реконструкцію підсобного приміщення біля житлового будинку, отримати дозвіл інспекції ДАБК відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації на виконання будівельних робіт, а також після закінчення реконструкції здати будинок в експлуатацію. На підставі вищевказаного рішення було розроблено проект реконструкції підсобного приміщення під літню кухню у АДРЕСА_2 .

Проте, в 2010 році нею було збудовано житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 56,70 м. кв., житловою площею 27,00 м. кв., на схематичному плані зазначено літера «А» - житловий будинок, літера «а» - нежитлова прибудова, літера «Б» -літня кухня, №1 ворота. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 132 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Березівської міської ради № 03.2/08-34/1030 від 24.04.2024 року. Вказана земельна ділянка відноситься до комунальної власності Березівської міської ради Березівського району Одеської області і у приватну власність позивачу не надавалася.

До вказаного житлового будинку підведені всі комунікації: газопостачання, водопостачання, водовідведення, електрика.

Газопостачання під`єднано на підставі робочої документації по газопостачання житлового будинку АДРЕСА_2 від 2017 року, замовник ОСОБА_3 тепер ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що згідно довідки Виробничого управління ЖКГ м. Березівки № 01-02-140 від 24.04.2024 року станом на 23.04.2024 року у абонента, який зареєстрований за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги немає.

На початку грудня 2023 року позивач вирішила узаконити вищевказаний житловий будинок і звернулася усно до Березівської міської ради Березівського району Одеської області про надання їй у користування земельної ділянки під уже збудований будинок, однак їй також усно було відмовлено.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 56,70 м. кв., житловою площею 27,00 м. кв., який в цілому складається з: літера «А» - житловий будинок, літера «а» - нежитлова прибудова, літера «Б» - літня кухня, № 1 ворота, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії суду

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2025 року позовна заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 18 березня 2025 року.

Відповідно до довідкового листа від 18 березня 2025 року сторони по справі не з`явилися.

18 березня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун К.В. надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі. Підготовче судове засідання просила закрити та призначити розгляд справи по суті.

18 березня 2025 року від представника Березівської міської ради Одеської області Танасійчук О.І. надійшла заява про розгляд справи без участі представника міської ради та не заперечує проти задоволення заявлених вимог.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03 квітня 2025 року.

03 квітня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун К.В. надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовитня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц).

З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Фактичні обставини справи

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області №03-68 від 25.03.2008 року ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2 ) дозволено реконструкцію підсобного приміщення біля житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язано виготовити необхідну проектну документацію на реконструкцію підсобного приміщення біля житлового будинку, отримати дозвіл інспекції ДАБК відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації на виконання будівельних робіт.

На підставі рішення Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області № 03-68 від 25.03.2008 року розроблено проект реконструкції підсобного приміщення під літню кухню у АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту (інвентаризаційна справа №542/12.23) на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має таку технічну характеристику: житловий будинок загальною площею 132,00 м. кв.

Відповідно до експлікації приміщень будинку садибного типу на АДРЕСА_1 загальна площа приміщення складає 56,70 кв. м, у тому числі житлова 27,00 кв. м., допоміжна 29,7 кв. м.

Згідно висновку щодо проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна від 05 листопада 2024 року, виданого ОСОБА_1 , вбачається, що при проведенні поточної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна житлового будинку у АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок загальною площею 56,70 м. кв, житловою площею 27,00 кв. м відповідає Державним будівельним нормам та пригодний для експлуатації та проживання.

Відповідно до овідки, виданої Виробничим управлінням житлово-комунального господарства м. Березівка вих. № 495 від 01.10.2024 року, станом на 31.12.2012 року згідно із записом в реєстровій книзі, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 24.04.2024 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , житлово-побутові умови проживання задовільні.

Згідно довідки Виконавчого комітету Березівської міської ради від 24.04.2024 року на земельній ділянці загальною площею 132 кв.м, яка знаходиться за адресою: : АДРЕСА_1 , розташований будинок загальною площею 56,7 кв. м (житлова площа 27 кв. м).

Відповідно до довідки Виробничого управління ЖКГ м. Березівки № 01-02-140 від 24.04.2024 року станом на 23.04.2024 року у абонента, який зареєстрований за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги немає.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена у пункті 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Судом установлено, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина визнається позивачем у позовній заяві, як і обставина здійснення вказаного самочинного будівництва на земельній ділянці, що не була відведена їй. При цьому у позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 у грудні 2023 року зверталася до Березівської міської ради Одеської області із усною заявою про надання їй у користування земельної ділянки під збудований будинок, проте їй було усно відмовлено.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували звернення позивачки ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області із заявою про надання їй у користування земельної ділянки під збудований будинок, а також доказів звернення позивачки ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України із заявами про прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію (спірного будинку). Відсутні у матеріалах справи також докази надання уповноваженим органом відмови у вчиненні дій щодо прийняття будинку в експлуатацію.

Долучені позивачкою до матеріалів справи документи, зокрема, технічний паспорт на будинок, підтверджує лише обставину наявності збудованого самочинно будинку, його технічні характеристики. Інші, долучені до позовної заяви документи, не містять інформації, яка могла б бути підставою для задоволення позову.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомості, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, за відсутності відомостей про його відповідність вимогам державних будівельних норм, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, а також постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц, від 28 лютого 2023 року у справі № 466/6895/19.

Крім того, суд вважає, що позивач звернувся до суду із позовом, не залучивши до справи належного співвідповідача.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пункті.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду», яка набрала чинності 30 грудня 2020 року, утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ), затверджено Положення про ДІАМ.

Пунктом 1 Положення про ДІАМ визначено, що ДІАМ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з пунктом 3 Положення про ДІАМ основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка та внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності; ліцензування видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань видає дозволи на виконання будівельних робіт, реєструє повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) (підпункти 15-2, 15-3 пункту 4 Положення про ДІАМ).

Підпунктом 11 пункту 6 Положення про ДІАМ передбачено, що ДІАМ для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

ДІАМ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення про ДІАМ).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування», яка набрала чинності 15 вересня 2021 року, Кабінет Міністрів України вирішив погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Цією постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» та інші пов`язані з нею постанови.

Ураховуючи викладене, Березівська міська рада Одеської області не уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію, тобто не є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво, а таким органом є ДІАМ.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 307/3457/20.

Оскільки до участі у справі у якості співвідповідача не залучено особу, права та обов`язки якої стосуються позовні вимоги, зокрема ДІАМ, яка уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво.

Суд звертає увагу на те, що Березівська міська рада Одеської області є належним співвідповідачем у даній справі з огляду на те, що земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості належить їй на праві комунальної власності.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинно збудоване майно задоволенню не підлягають.

Щодо судового збору

Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264,265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Березівська міська рада Одеської області, , адреса: пл. Ген. Плієва, буд. 9, м. Березівка, Березівський район, Одеська область.

Суддя: А. В. Рябчун