Єдиний унікальний номер судової справи: 490/2243/23
Номер провадження 22-ц/812/672/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Носіковим І.М.,

за участю представника стягувача - Питька Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», подану в його інтересах адвокатом Вірченко Іриною Петрівною

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді - Чулупа О.С. в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про поворот виконання судового наказу від 30 березня 2023 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/2243/23.

Заяву мотивувала тим, що 30 березня 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/2243/23 видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» стягнуто заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по лютий 2023 року в сумі 20 786, 33 грн, 3 % річних в розмірі 66,05 грн, інфляційні втрати 230,66 грн, а також судовий збір в розмірі 268, 40 грн.

Оскільки, вона дізналася про існування судового наказу вже на стадії його примусового виконання та оскаржила його до Центрального районного суду м. Миколаєві, і як наслідок 25 жовтня 2024 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва вказаний судовий наказ було скасовано в повному обсязі.

Однак, 02 жовтня 2024 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС було винесено постанову про відкриття провадження ВП №76173609, внаслідок виконавчих дій 04 жовтня 2024 року з її рахунку було списано грошові кошти у розмірі 13 660,87 грн.

Посилаючись на те, що судовий наказ скасовано ОСОБА_1 просила в порядку повороту виконання рішення суду стягнути кошти на загальну суму 12 445,03 грн з яких: 121 45,03 грн, які перераховані на користь стягувача за відповідними реквізитами у погашення поточної заборгованості і майбутніх платежів, 300 грн, які перераховані на користь Центрального відділу ДВС. Крім того заявник просить повернути їй кошти в розмірі 151,40 грн., які були сплачені неї за подачу заяви про скасування судового наказу.

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» у запереченнях просило відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поворот виконання судового наказу від 30 березня 2023 року по справі №490/2243/23.

У відповіді на заперечення ОСОБА_1 просила задовольнити її клопотання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Допущено поворот виконання судового наказу від 30 березня 2023 року у справі №490/2243/23. У порядку повороту виконання судового наказу від 30 березня 2023 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва у справі № 490/2243/23 стягнуто з ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 12145,03 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Зобов`язано видати виконавчий лист.

Задовольняючи частково заяву про поворот виконання судового наказу, суд першої інстанції керувався ст. 444 ЦПК України та виходив з того, що з рахунків заявника були перераховані кошти в порядку примусового виконання судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2023 року у розмірі 12 145,03 грн. при цьому ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року вказаний судовий наказ скасовано, відтак зазначена сума підлягає поверненню заявниці. Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення 300 грн витрат виконавчого провадження, суд виходив з того, що стягнуті в процесі виконання рішення суду витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця не є грошовими коштами, які були стягнуті з боржника за рішенням суду, а є коштами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду. Також не підлягає поверненню заявниці 151,40 грн судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, оскільки розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» не містить норми, яка б передбачала повернення судового збору боржнику у разі скасування судового наказу.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» в інтересах якого діє адвокат Вірченко І.П. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправомірність та передчасність ухвали суду, постановлену з порушенням норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не встановлено у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення. Зазначає, що спір про стягнення боргу за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію триває, судом на даний момент не винесено рішення по справі №490/11604/24, а відтак в умовах існуючого спору між ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 поворот виконання судового наказу не є можливим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, представникам ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника, можлива лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» 30 березня 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ у справі № 490/2243/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 на корить підприємства заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по лютий 2023 року в сумі 20 786, 33 грн, 3 % річних в розмірі 66,05 грн, інфляційні втрати 230,66 грн, а також судовий збір в розмірі 268, 40 грн (а.с.15).

На підставі вказаного судового наказу 02 жовтня 2024 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Одесса) Лемещенко А.П. відкрито виконавче провадження № 76173609, в межах якого, 04 жовтня 2024 року з арештованих рахунків ОСОБА_1 надійшли списані кошти на загальну суму 13 660,87 грн. з яких: 12 145,03 грн перераховано на користь стягувача, 1 215,84 грн виконавчого збору та 300 грн витрат виконавчого провадження (а.с.51-52).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2024 року за заявою боржника вищевказаний судовий наказ було скасовано (а.с. 19-22, 44).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повороту виконання судового наказу, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 30 березня 2023 року у справі 490/2243/23.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Отже, до судового наказу, як одного з виду судового рішення, також застосовується положення про поворот виконання рішення.

Згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про скасування судового наказу, ОСОБА_1 не заявляла клопотання про поворот виконання судового наказу, отже ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року, якою було скасовано судовий наказ від 30 березня 2024 року, не вирішувалось питання про поворот його виконання.

Згідно частини п`ятої статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Враховуючи позицію Конституційного Суду України щодо тлумачення норми статті 444 ЦПК України, яка регулює питання застосування інституту повороту виконання рішення, поворот виконання рішення - це повернення сторін виконавчого провадження в первісне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

Таким чином, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15).

Згідно із частиною шостою статті 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2024 року головним державним вихованцем Центрального відділу ДВС Лемещенко А.П., в порядку виконання судового наказу сформовано платіжні інструкції для примусового списання коштів з арештованих рахунків боржника та направлено до АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк» для виконання.

Заявницею зазначено, що 04 жовтня 2024 року з її банківських рахунків, які були заблоковані відбулося списання грошових коштів в рамках виконавчого провадження на підставі судового наказу від 30 березня 2023 року.

Колегія суддів відзначає, що поворот виконання скасованого судового рішення допускається у разі його фактичного виконання, а поворот виконання рішення, якщо цього вимагає боржник, можливий у будь-якому випадку незалежно від того, в якому порядку скасоване судове рішення, на підставі якого проводилося стягнення коштів.

Згідно із частиною десятою статті 444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Враховуючи, що судовий наказ Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2023 року був скасований відповідною ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року, то саме з цієї дати починається обрахунок річного строку для звернення боржником до суду із заявою про поворот його виконання, який у даному випадку заявником не пропущений.

Доводи апеляційної скарги, про неможливість повороту виконання судового наказу в умовах існуючого спору між ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль та ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки поворот виконання судового наказу, який скасовано не залежить від наявності спору, який розглядається в позовному провадженні.

Інші доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про поворот виконання судового наказу у цій справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого стягувачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», подану в його інтересах адвокатом Вірченко Іриною Петрівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.