Справа № 953/3244/25
УХВАЛА

"10" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуба Г.А.

при секретарі Куліковій Т.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бурдукової Марини Вікторівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (місцеперебування: АДРЕСА_1 ) в особі представника адвоката Бурдукової Марини Вікторівни (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місцеперебування: АДРЕСА_3 ), третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 № 2-413 від 12 квітня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко О.М.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову, в якій представника позивача просить заборонити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлії Миколаївні видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_3 № 2-413 від 12 квітня 2010 року, посвідченим державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко О.М., до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, посилаючись на те, що предметом позову є визнання заповіту недійним, до складу якого входить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яку відповідач має намір відчужити на користь ОСОБА_4 . Позивачка звернулась із заявою до нотаріуса із заява про зупинення дій, однак відповідь на неї не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Предметом спору в даній позовні заяві є визнання заповіту недійсним.

Відповідно до статей 2, 7, 39 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України

та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Частиною четвертою статті 42 вказаного Закону встановлено, що вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа.

Аналогічна правова норма міститься у пункті 3 глави 2 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки зупинення вчинення нотаріальних дій до вирішення справи судом визначено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, а заява представника позивача не містить належного обґрунтування ускладнення або неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.

Доводи сторони позивача про те, що позивач звертаючись до нотаріуса з заявою щодо невидачі свідоцтва про право власності іншим особам, однак відповідь на вказану заяву не отримала, а тому наявні підстави для забезпечення позову по справі, суд вважає необгрунтованими, з огляду на те, що порядок зупинення вчинення нотаріальних дій визначено нормативними актами, якими врегульовано спірне питання, підстав для вжиття таких заходів судом в порядку забезпечення позову, судом не вбачається. Крім того предметом даного спору є заповіт, а не дії нотаріуса чи його бездіяльність. Також стороною позивача у заяві про забезпечення позову не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не накладення заходів забезпечення позову (відомостей про продаж майна відповідачем та інші суттєві обставини).

Сам же факт звернення позивача до суду не є підставою для забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку в задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити в повному обсязі за наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бурдукової Марини Вікторівни про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Харківський апеляційний суд протягом 15 діб.

Повний текст ухвали виготовлено 10 квітня 2025 року.

Суддя Г.А. Зуб