ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 162/616/22

провадження № 61-3518св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року в складі судді Савича А. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на:

7/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 ;

7/8 частини земельних ділянок загальною площею 0,85 га, в тому числі площею 0,3178 га та 0,5322 га, у селі Деревок Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства;

7/8 частини земельних ділянок площею 2,15 га, що розташовані на території Деревківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

банківські вклади, відкриті у КБ «Приватбанк» з відповідними відсотками, згідно з наступними договорами та номерів рахунків: номер договору SAMDN6166, номер рахунку НОМЕР_1 від 30 грудня 2005 року, сума залишку 4 105,97 доларів США; номер договору SAMDN6201, номер рахунку НОМЕР_2 від 01 лютого 2011 року, сума залишку 9 628,64 доларів США; номер договору SAMDNWFD401, номер рахунку НОМЕР_3 від 09 грудня 2015 року, сума залишку 50 820,04 грн; номер договору SAMDNWFD300, номер рахунку НОМЕР_4 від 09 грудня 2015 року, сума залишку 33 609,28 грн; номер договору SAMDNWFD801, номер рахунку НОМЕР_5 від 04 грудня 2015 року, сума залишку 4 962,78 Євро; номер договору SAMDNWFD501, номер рахунку НОМЕР_6 від 11 жовтня 2017 року, сума залишку 13 909,70 грн; номер договору SAMDNWFC9, номер рахунку НОМЕР_7 від 29 вересня 2014 року, сума залишку 17 889,33 грн; на рахунках «Бонус Плюс» НОМЕР_8 зараховані відсотки на спадкодавця за вкладом «Депозит Плюс».

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Спадкоємцям після його смерті є вона - його дочка, син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 , яка на час смерті була з ним у зареєстрованому шлюбі, всього четверо осіб. За життя батько склав заповіт, за яким заповів їй усе своє майно на випадок його смерті.

18 лютого 2021 року вона в установленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса. ЇЇ брат ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина батька ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом зі спадкодавцем на момент його смерті, ОСОБА_3 також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса від 30 вересня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті батька у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки.

До складу спадкового майна входять також грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк», належні ОСОБА_4 . Спадкодавцем зроблено заповідальне розпорядження на її користь на кошти, розміщені на валютних рахунках НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_5 . Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину на вклади, нотаріус вказав, що вказані вклади є спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки в досудовому порядку спір врегулювати не вдалось, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на таке спадкове майно:

5/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

5/12 частини земельних ділянок загальною площею 0, 85 га, в тому числі площею 0, 3178 га та 0, 5322 га, у селі Деревок Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства;

5/6 частини земельних ділянок площею 2, 15 га, що знаходяться на території Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які підтверджене державним актом на право приватної власності на землю, виданим Деревківською сільською радою, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 08 січня 2002 року за № 0024-2, виданим на підставі рішення Деревкіської сільської ради від 21 листопада 2001 року № 18/2;

5/12 банківських вкладів, що відкриті у АТ КБ «ПриватБанк», з відповідними відсотками, згідно з такими договорами та номерами рахунків:

номер договору SAMDN6166, номер рахунку НОМЕР_1 від 30 грудня 2005 року, сума залишку 4 105, 97 доларів США;

номер договору SAMDN6201, номер рахунку НОМЕР_2 від 01 лютого 2011 року, сума залишку 9 628, 64 доларів США;

номер договору SAMDNWFD401, номер рахунку НОМЕР_3 від 09 грудня 2015 року, сума залишку 50 820, 04 грн;

номер договору SAMDNWFD300, номер рахунку НОМЕР_4 від 09 грудня 2015 року, сума залишку 33 609, 28 грн;

номер договору SAMDNWFD801, номер рахунку НОМЕР_5 від 04 грудня 2015 року, сума залишку 4 962, 78 євро;

номер договору SAMDNWFD501, номер рахунку НОМЕР_6 від 11 жовтня 2017 року, сума залишку 13 909, 70 грн;

номер договору SAMDNWFC9, номер рахунку НОМЕР_7 від 29 вересня 2014 року, сума залишку 17 889, 33 грн;

на рахунках «Бонус Плюс» НОМЕР_8 зарахованих відсотків на спадкодавця за вкладом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 4 384, 33 грн, стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 095, 20 грн, стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 095, 20 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року та додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року залишено без змін.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у спірному домоволодінні, яке відносилось до колгоспного двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (голова сім`ї) та ОСОБА_2 (дружина), тому вони зберегли право власності на майно колгоспного двору та не втратили право на частку у майні. Інші особи вибули з домогосподарства.

До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , увійшли частка спірного домоволодіння, земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та банківські вклади, розміщені у АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, під час вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно (навіть за наявності заповіту) необхідно ураховувати право дружини спадкодавця на обов`язкову частку у такому майні.

Зважаючи на вищевказане, за позивачем підлягає визнанню право власності на 5/12 частин будинковолодіння та земельної ділянки у селі Деревок Деревківської сільської ради площею 0,85 га з урахуванням обов'язкової частки ОСОБА_2 у спадковому майні.

Оскільки земельна ділянка площею 2,15 га на території Деревківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва була набута спадкодавцем у власність внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, вона є його особистою приватною власністю, тому за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 5/6 її частин.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 292/389/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_4 заповів їй усе майно, однак його дружина ОСОБА_2 має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від наявності заповіту. Оскільки у ОСОБА_4 є чотири спадкоємці, то обов'язкова частка ОСОБА_2 становить 1/8 частину всього майна.

Спірне будинковолодіння збудоване у 1963 році. Відповідачі не брали участь у його зведенні.

Суди не врахували, що за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» щодо розміру грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_4 , ним зроблені заповідальні розпорядження на неї по наступних договорах: SAMDNWF801, SAMDN6201, SAMDN6166.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Любешівського районного суду Волинської області.

10 квітня 2024 року справа № 162/616/22 надійшла до Верховного Суду.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог в касаційному порядку не оскаржувалися та в силу вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 2,15 га, що розташована на території Деревківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та частина земельних ділянок загальною площею 0, 85 га, в тому числі площею 0,3178 га та 0,5322 га у селі Деревок Деревківської сільської ради з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а також грошові вклади в банку.

За життя ОСОБА_4 14 травня 2009 року склав заповіт, згідно якого заповів усе своє майно дочці ОСОБА_1 .

Крім позивача ОСОБА_1 , іншим спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , яка відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно з витягом з погосподарської книги № 3 за 2021-2025 роки Деревківської сільської ради Любешівського району № 565 від 14 жовтня 2022 року, по особовому рахунку № НОМЕР_9 будинок з надвірними будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 (рік побудови 1963).

Відповідно до витягу з погосподарської книги за період 1986-1990 року по особовому рахунку № НОМЕР_10 встановлено, що спірний житловий будиноквідносився до суспільної групи «колгоспний двір» та членами господарства були ОСОБА_4 (голова), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_9 (невістка) та ОСОБА_10 (онук).

Син спакодавця ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до повідомлень Карлівської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2023 року та Любешівської державної нотаріальної контори від 19 вересня 2023 року після його смерті спадкова справа не заводилась.

Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30 вересня 2021 року відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказаний будинок.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради народних депутатів від 26 лютого 1997 року № 9, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8500 га в межах села Деревок для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (0,2500 га), ведення особистого підсобного господарства (0,6000 га).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради народних депутатів від 21 листопада 2001 року № 18/2, спадкодавцю передано земельну ділянку ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,15 га на території Деревкіської сільської ради.

Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30 вересня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що знаходяться на території Деревківської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на ці земельні ділянки.

Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 зробив заповідальні розпорядження на ОСОБА_1 щодо грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках по договорах SAMDNWFD801, SAMDN6201, SAMDN6166 .

Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові вклади АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з неможливістю встановити частки спадкового майна, які належать спадкоємцю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1233 та частини першої статті 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі статтею 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року.

Відповідно до частини першої статті 120, частини другої статті 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, виходячи із рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Суди попередніх інстанцій встановили, що спірний будинок на АДРЕСА_1 належав до суспільної групи господарств колгоспний двір і він зберігся станом на 15 квітня 1991 року.

Станом на 15 квітня 1991 року до складу господарства входили ОСОБА_4 (голова), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_9 (невістка), ОСОБА_10 (онук).

В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вибули з членів домогосподарства, з позовами про витребування частки з майна колишнього колгоспного двору не зверталися.

Отже, суди попередніх інстанцій встановили, що спірний житловий будинок відповідно до частини першої статті 120, частини другої статті 123 ЦК УРСР належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , тому до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшла його частина.

Встановивши, що ОСОБА_2 відповідно до статті 1241 ЦК України як непрацездатна вдовамає право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 5/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та на 5/12 частин земельних ділянок загальною площею 0,85 га у селі Деревок Деревківської сільської ради для обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 15 га на території Деревківської сільської ради внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, ця земельна ділянка є його особистою приватною власністю, тому правильними є висновки судів про визнання за позивачем права власності на 5/6 її частин в порядку спадкування за заповітом.

Обґрунтованими також є висновки судів попередніх інстанцій про визнання за позивачем права власності на 5/12 частин банківських вкладів у АТ КБ «ПриватБанк», які належали ОСОБА_4 , оскільки ці грошові кошти були набуті спадкодавцем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тому є спільним сумісним майном подружжя. Враховуючи викладене, до складу спадщини увійшла частина зазначених коштів.

Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній у касаційній скарзі постанові.

Оскільки син ОСОБА_4 . ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкова справа після його смерті не заводилась, тому безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що у ОСОБА_4 є чотири спадкоємці, тому обов'язкова частка ОСОБА_2 у спадщині становить 1/8 частину.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов