Справа № 161/2882/25
Провадження № 2-о/161/237/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Смоковича М.В.

при секретарі судового засідання - Щерблюк О.В.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Гудкової М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2025 року представник заявника звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Луцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Волинської області 21.06.1982 року. Паспорт громадянина колишнього СРСР ОСОБА_1 не видавався. У відповідності до довідки КЗЗСО «Луцький ліцей №10 Луцької міської ради» заявник навчався у ЗОШ №10 з першого класу - дата вступу у школу 01.09.1989 року по сьомий клас (1995 рік) та у 1995/1996 навчальному році вибув до Луцької загальноосвітньої середньої школи ІІ-ІІІ ступенів з вечірніми класами, де навчався з 01.04.1996 року по 21.01.1997 року. Крім того, заявник неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі з 28.10.1999 року по 26.04.2003 рік. Після цього заявник приїхав на постійне місце проживання в м. Луцьк, де і проживає по даний час. Протягом всього часу ОСОБА_1 ніде не працював, участі в громадському життя не брав, а лише займався домашнім господарством.

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького відділу №1 Управління ДМС України у Волинській області із заявою про підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Листом Луцького відділу №1 УДМС України у Волинській області №0710-1074/0710.8-24 від 05.09.2024 року заявнику рекомендовано звернутися до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання для встановлення належності до громадянства України.

13.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до УДМС України у Волинській області із заявою про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Листом від 28.11.2024 року УДМС України у Волинській області повідомлено, що у разі наявності всіх передбачених законодавством документів для встановлення належності, оформлення набуття громадянства України, рекомендовано звернутися до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року у справі відкрито окреме провадження.

07 березня 2025 року від представника заінтересованої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник заперечує проти задоволення заяви. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року. У зв`язку з чим, підстави для задоволення заяви відсутні.

У судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали. Заявник зауважив, що все своє життя приживає на території України та за межі ніколи не виїжджав.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви з підстав, викладених в письмових поясненнях, зазначила, що будь-які докази, які б підтвердили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року, відсутні. Крім цього зазначила, що заявник звертався до територіального підрозділу ДМС України за місцем свого проживання з заявою про встановлення належності до громадянства України, однак, у зв`язку з ненаданням беззаперечних доказів такої належності, йому була надана відповідь, якою було рекомендовано звернутися до суду з зявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Свідок ОСОБА_3 , яка являється рідною сестрою заявника ОСОБА_1 , суду пояснила, що вона з братом проживають за адресою: АДРЕСА_1 з моменту народження. ОСОБА_1 навчався в м. Луцьк, в школі № 10, за кордон ніколи не виїжджав. Також пояснила, що її брат неодноразово засуджувався до позбавлення волі, в тому числі і коли необхідно було отримувати паспорт громадянина України. Крім того зазначила, що її брат станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є сусідкою заявника. За вказаною адресою з 1980 року, знала батьків заявника. Їй відомо, що заявник навчався в м. Луцьк, в школі № 10 та за кордон не виїжджав. Також пояснила, що станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 постійно проживав на території України.

Суд, заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Луцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Волинської області 21.06.1982 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками заявника є ОСОБА_5 (українець) та ОСОБА_6 (українка).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03.07.1999 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 15.06.2012 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до відомостей УДМС України у Волинській області ОСОБА_5 , ОСОБА_1 зареєстрованими (знятими) з реєстрації не значяться, тоді як ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , знята з реєстрації 20.06.2012 у зв`язку зі смертю.

У відповідності до довідки КЗЗСО «Луцький ліцей №10 Луцької міської ради» заявник навчався у ЗОШ №10 з першого класу - дата вступу у школу 01.09.1989 року по сьомий клас (1995 рік) та у 1995/1996 навчальному році вибув у ДВСШ (вечірня школа м. Луцька).

Згідно Довідки КЗЗСО «Луцький інституційний ліцей № 8 Луцької міської ради» ОСОБА_1 навчався в Луцькій загальноосвітній середній школі ІІ-ІІІ ступенів з вечірніми класами з 01.04.1996 року по 21.01.1997 року.

Відповідно до довідки Цуманської виправної колонії №84 від 26.03.2003 року ОСОБА_1 відбував покарання у виді позбавлення волі з 28.10.1999 року по 26.04.2003 року.

Згідно акту про фактичне проживання на території Луцької міської територіальної громади від 05.11.2024 року №366 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі - Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до п.44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство" і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, на переконання суду, доведений, як письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про народження заявника, в якому вказано, що він народився у місті Луцьку, довідками комунальних закладів освіти, відповідно до яких заявник з 01.09.1989 року по 21.01.1997 року навчався у школі у місті Луцьку, свідоцтвами про смерть батьків заявника, де зазначено місто смерті останніх - місто Луцьк, відомостями про місце реєстрації матері заявника, де вказано, що вона була до 2012 року зареєстрована у місті Луцьку за адресою проживання останнього, так і показаннями свідків, які, будучи під присягою та попередженні про кримінальну відповідальність за неправдиві покази, чітко вказали, що заявник, станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживав на території України, а саме у місті Луцьку.

Таким чином, надані заявником та досліджені в судовому засіданні докази суд визнає належними, достовірними, допустимими та достатніми для підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року в м. Луцьку Волинської області, тобто на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України та паспорта громадянина України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 263, 265, 268, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович