ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1093/25 Справа № 172/184/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган Опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган Опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 27 серпня 2010 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі №361/2965/2016-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрваний 27 серпня 2010 року у Виконавчому комітеті Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №9 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено ОСОБА_3 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, після розірвання шлюбу дитина увесь час проживала та проживає з нею та перебуває на її утриманні. Батько дитини залишився проживати на окупованій території і наразі вже відомо, що отримав громадянство рф. Протягом майже всього життя дитини не приймав участь та не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Позивач зазначає, вона одна опікується донькою, виховує її, займається її оздоровленням та утримує. ОСОБА_4 навчається у 9 класі Красилівського ліцею Калинівської селищної ради Броварського району Київської області та має успіхи у навчанні. Відповідно до характеристики, дівчинка має достатній рівень організованості, відповідальності та дисципліни, комунікативна та добра. Батько жодного разу не цікавився навчанням доньки. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2018 року у справі №361/1848/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненя аліментів на утримання дитини - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Позивач вказує, батьком дитини з 2018 року жодного разу не були сплачені кошти на утримання доньки, що свідчить про повну відсутність цікавості до життя ОСОБА_4 . Станом на 01 лютого 2024 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 186316 грн. 77 коп. На думку позивача, є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи його відсутність у житті доньки, відсутність участі у вихованні, фізичному та психічному розвитку, відсутність виконання обов`язків як батька, а також враховуючи несплату аліментів і взагалі відсутність спілкування, бо місце його перебування держава-агресор рф. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав. Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Осадча К.О. просить рішення суду від 23 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови

для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною

в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У справі встановлено, з 27 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі №361/2965/2016-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрвоаний 27 серпня 2010 року у Виконавчому комітеті Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №9 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено ОСОБА_3 (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2018 року у справі №361/1848/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненя аліментів на утримання дитини - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.9).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_2 державного виконавця Ровеньківського відділу ДВС у Ровеньківському районі Луганської області та довідкою про наявність заборгованості станом на 23 січня 2024 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 186316 грн. 77 коп. (а.с.5-8).

З характеристики, виданої директором Красилівського ліцею Калинівської селищної ради Броварського району Київської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 9-А класу вказаного освітнього закладу. Дівчинка зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, має добрий загальний розвиток, хорошу пам`ять. Характеризується організованістю, пунктуальністю, дотриманням правил, працелюбністю, доброзичливістю. Життєрадісна, охайна, привітна, з повагою ставиться до товаришів і старших за себе. До виконання громадських доручень ставиться відповідально і добросовісно, бере активну участь у громадському житті класу і школи. Матір дівнички цікавиться навчанням дитини та її поведінкою, відвідує класні та загально шкільні батьківські збори, має постійний зв`язок з класним керівником. Батько ОСОБА_2 жодного разу не цікавився навчанням доньки, не відвідував збори (а.с.10).

Згідно з довідкою Калинівської медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Калинівської селищної ради Броварського району Київської області від 23 січня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, звертається за медичною допомогою у супроводі матері ОСОБА_1 , декларація із сімейним лікарем укладена ОСОБА_1 (а.с.18, 19).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, після розірвання шлюбу дитина увесь час проживала та проживає з нею та перебуває на її утриманні. Позивач зазначала, що батько дитини залишився проживати на тимчасово окупованій території. Батько протягом майже всього життя дитини не приймав участь та не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Позивач зазначає, вона одна опікується донькою, виховує її, займається її оздоровленням та утримує. батько жодного разу не цікавився навчанням доньки. Позивач вказує, батьком дитини з 2018 року жодного разу не були сплачені кошти на утримання доньки, що свідчить про повну відсутність цікавості до життя ОСОБА_4 (а.с.1-3).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір"ю.

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

У судовому засіданні у апеляційному суді представник позивача пояснювала, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території у Луганській області. Зв"язку з ним позивач не має, з дитиною відповідач не спілкується і не допомагає матеріально.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44-48).

Колегія суддів зазначає, вказаний висновок має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про дійсно свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Апеляційний суд не приймає до уваги як підставу для задоволення позову висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б дійсно свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що поведінка відповідача є дійсно свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини.

Надані позивачем докази не свідчать дійсно про злісне ухилення відповідачем від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну, поведінку щодо дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява

№10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Слід зазначити, у справі відсутні докази на підтвердження того, що батько дитини - ОСОБА_2 , який, як зазначає сама ж позивач, проживає на тимчасово окупованій території - м.Красний Луч Луганської області, дійсно навмисно, без поважних причин, за наявності достатніх та переконливих доказів не спілкується з неповнолітньою донькою, не надає матеріальну допомогу на її утримання.

Враховуючи, фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду не надано переконливих доказів дійсно навмисного, свідомого ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов"язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган Опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена

у судовому засіданні 08 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова