РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.04.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2),

відповідач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

предмет позову: стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», адвокат Кеню Денис Васильович, звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до ОСОБА_1 , у якому (з урахуванням заяви від 15.01.2025) просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021 в розмірі 45 591,50 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, серед яких стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинним кредитором кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 та отримання відповідних кредитних коштів, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 93-94).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 97-98).

30 жовтня 2024 року (вх.№8079/25) на адресу суду надійшли документи, витребувані ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2024 у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 113-115).

15 січня 2025 року (вх.№1324/25) через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, мотивована частковим погашенням боргу, у результаті чого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №474222-М від 06.12.2021 у розмірі в розмірі 41 291,50 грн., а також понесені позивачем судові витрати (а.с. 124-125).

Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надала.

Судові засідання у справі призначалися неодноразово, у тому числі відкладались за клопотаннями представника позивача у зв`язку із узгодженням сторонами порядку врегулювання спору з проведенням медіації.

Станом на день розгляду справи інформація щодо мирного врегулювання спору у матеріалах справи відсутня.

У чергове судове засідання, призначене на 02.04.2025, сторони повторно не з`явились.

У матеріалах справи, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, наявне клопотання представника позивача, про розгляд справи без його участі, із зазначенням щодо відсутності заперечень проти винесення заочного рішення (а.с. 77, зворот).

Відповідач ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за її зареєстрованим місцем проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Тож, відповідач допустила повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явились, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

6 грудня 2021 між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 474222-М, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн., що був перерахований на картковий рахунок відповідача згідно умов зазначеного договору (надалі - Договір) (а.с. 36-44).

Попереднє найменування ТОВ «МІСТЕР КЕШ» - ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА» (а.с. 14).

ТОВ «МІСТЕР КЕШ», первісний кредитор, мав весь На підтвердження регламентованого чинним законодавством України обсягу прав на здійснення господарської діяльності, пов`язаної з видачею кредитних коштів, позивачем надано роздруківки з офіційного веб-сайту Товариства (розділ «Юридична інформація») за посиланням: https://mistercash.ua/informaciya (а.с. 23-25).

Згідно п. 2.1. Договору товариство зобов`язалося надати позичальникові в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору (а.с. 37).

За умовами укладеного договору сторонами погоджено:

суму кредиту - 20 000,00 грн. (п. 2.6.1. Договору);

строк кредиту - 20 днів, з 06.12.2021 по 25.12.2021 (п. 2.6.2 Договору);

дату повернення кредиту - 25.12.2021 (п. 2.6.3 Договору);

тип процентної ставки - фіксований (п. 2.5 Договору);

загальну вартість кредиту - 21 990,00 грн. (п. 2.6.5 Договору) (а.с. 37).

Згідно з п. 2.6.4. Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,4975% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 518,56% (а.с. 37).

Пунктом 3 Договору узгоджено графік платежів, зокрема містить розрахунок сплати кредиту і процентів за користування кредитом із зазначенням дати платежу, а саме такі умови:

Строк кредиту- 20 днів;

Загальна сума кредиту - 20 000,00 грн.;

Проценти за користування кредитом - 1 990,00 грн.;

Термін платежу - 25.12.2021;

Загальна сума, що підлягає сплаті 21 990, грн. (а.с. 37).

Відповідно до п. 4.2. Договору для кожного входу в Особистий кабінет Позичальник має ідентифікуватись. Ідентифікація проводиться за допомогою одноразового ідентифікатора. Для електронного підпису одноразовий ідентифікатор надсилається Кредитодавцем в СМС повідомленні на номер мобільного телефону, вказаний Позичальником під час реєстрації в ІТС або іншими альтернативними каналами передачі повідомлень (а.с. 37, зворот).

Після схвалення/відхилення заявки Позичальника на видачу кредиту, Позичальнику на електронну пошту та на його номер телефону приходить повідомлення про таке схвалення/відхилення заявки Кредитодавцем. Для підписання Договору Позичальником використовується одноразовий ідентифікатор, який надсилається Позичальнику у вигляді буквено-цифрового коду шляхом sms-повідомлення на номер телефону, зазначений Позичальником при реєстрації на Сайті Кредитодавця, або повідомленням через його Особистий кабінет, або іншими альтернативними каналами передачі повідомлень. Зазначений код ідентифікує особистість Позичальника, є електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та використовується для підписання кредитного договору й інших документів (п. 4.5. Договору) (а.с. 37, зворот).

Відповідно до п. 4.6. Договору сторони дійшли згоди, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису Позичальника та вважається вчиненим особисто Позичальником, а документи, підписанні таким шляхом, є аналогом документів, підписаних на паперовому носії, і мають повну юридичну силу (а.с. 37, зворот).

Пунктом 4.10. Договору встановлено, що датою надання кредиту є дата зарахування основної суми кредиту на платіжну картку/розрахунковий рахунок (а.с. 38).

Пунктом 5 Договору визначено порядок продовження строку користуванням кредиту (автопролонгація) (а.с. 38).

Зокрема, у п. 5.1. Договору зазначено, що позичальник має право продовжити строк користування кредитом. Для продовження строку користування кредитом, Позичальник сплачує Кредитодавцю нараховані проценти за ту кількість днів, на яку бажає продовжити строк (а.с. 38).

У разі не сплати Позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії Договору, Кредитодавцем застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації (п. 5.2. Договору) (а.с. 38, зворот).

Зокрема, у п. 5.3.-5.6. Договору передбачено, що позичальник має право подовжити строк користування кредитом необмежену кількість разів. Факт оплати Позичальником нарахованих процентів є підставою для оформлення відповідної додаткової угоди до цього Договору. При кожному продовженні строку користування кредитом, між Позичальником та Кредитодавцем укладаються відповідні додаткові угоди, які є невід`ємними частинами цього Договору. У випадках продовження строку дії договору відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків зазначаються у відповідних додаткових угодах до цього Договору. Якщо до запланованої дати повернення кредиту, Позичальник бажає продовжити строк користування кредитом, датою продовження строку дії Договору та строку користування кредитом є дата, наступна за запланованою (а.с. 38, зворот).

Сторони Договору у пунктах 5.7. - 5.8. погодили, що у випадку несплати Позичальником заборгованості за кредитом/неоформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом - подовженим на наступних умовах:

- строк автопролонгації Договору та подовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно (п. 5.7.1);

- в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99% (п. 5.7.2) (а.с. 38, зворот).

Відповідно до п. 5.8. Договору сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується Позичальником одночасно з підписанням цього Договору (а.с. 38, зворот).

Згідно з 5.9. Договору продовження строку користування кредитом є неможливим, якщо Кредитодавець відступив право вимоги за Договором третій особі або звернувся до суду за примусовим стягненням заборгованості (а.с. 38, зворот).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом починається з дати зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника (а.с. 38, зворот).

Згідно з п. 6.2. Договору нарахування процентів відбувається за акційною процентною ставкою за кожен день (календарну дату) користування кредитом, включаючи день (дату) видачі кредиту та день (дату) повернення кредиту за умови відсутності прострочення повернення кредиту (а.с. 38, зворот).

Відповідно до п. 6.7. Договору у разі продовження позичальником строку користування кредитом в період дії автопролонгації, позичальник сплачує кредитодавцю всі нараховані проценти за період дії автопролонгації на дату продовження строку дії договору та нараховані проценти за ту кількість днів, на яку він бажає продовжити строк (а.с. 39).

Цього ж дня, тобто 06.12.2021 року між ТОВ «Містер Кеш» та відповідачем ОСОБА_1 укладено угоду до кредитного договору № 474222-М (Автопрологнація), в якій сторони погодили такі умови угоди у випадку застосування автопролонгації:

загальна сума кредиту 20 000 грн. (п. 1.1. угоди автопролонгації);

строк автопролонгації з 26.12.2021 по 14.01.2022 включно (п. 1.2. угоди автопролонгації)

загальна вартість кредиту становить 39 920,00 грн. (п. 1.6. Угоди автопролонгації) (а.с. 45, зворот).

Відповідно до п. 1.4. угоди автопролонгації, за користування кредитом в період автопролонгації позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 64345,82%, розрахунок якої наведено у формі таблиці, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №2) (а.с. 45, зворот).

У подальшому, 25.12.2021 року між ТОВ «Містер Кеш» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 (про продовження строку дії договору) (надалі - Додаткова угода від 25.12.2021), якою вказаний договір було пролонговано на строк 8 днів, а саме до 22.01.2022 (а.с. 47-49).

Цього ж дня, 25.12.2021 року між ТОВ «Містер Кеш» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 (про продовження строку дії договору) (надалі - Додаткова угода №2), якою вказаний договір було пролонговано ще на строк 8 днів, а саме до 30.01.2022 (а.с. 50-52).

Крім цього, 31.12.2021 року між ТОВ «Містер Кеш» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 (про продовження строку дії договору) (надалі - Додаткова угода №3), якою вказаний договір було пролонговано на строк 3 дні, а саме до 02.02.2022 (а.с. 53-55).

Судом встановлено, що Договір, додаткові угоди до нього, а також паспорт споживчого кредиту до цього договору, підписані шляхом накладення електронного підпису одноразовими ідентифікаторами (f96082, fp192779, fp820334, fp164074), що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором (а.с. 35 зворот, 44 зворот, 46, 48-49 зворот, 51-52 зворот, 54-55 зворот).

Паспорт споживчого кредиту містить детальний порядок повернення кредиту, із встановленням кількості періодичних платежів, періодичності їх внесення, залишку суми кредиту після сплати поточного платежу, суми кредиту до сплати, нарахованих процентів до сплати та суми платежу до сплати.

У Договорі з додатками зазначено такі персональні дані клієнта: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС 17.03.2004, адреса: АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел.: НОМЕР_3 .

На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за Договором до позовної заяви додано витяг з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу ФК «Контрактовий дім» згідно Договору № 1009/20-2 від 10.09.2020, з якого вбачається перерахування відповідачу суми в розмірі 20 000,00 грн, на номер банківської картки НОМЕР_4 , номер кредиту №474222-М (а.с. 57).

Випискою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (, місцезнаходження:01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на адресу суду підтверджено зарахування 06.12.2021 переказу на її картку № НОМЕР_4 (а.с. 114, зворот).

Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС 17.03.2004, адреса: АДРЕСА_1 , в банку емітовано картку № НОМЕР_4 IBAN НОМЕР_5 , зазначено про те, що у запитуваний період відповідач використовувала фінансовий номер телефону: + НОМЕР_3 (а.с. 113-115).

За змістом розрахунку заборгованості перед первісним кредитором, ТОВ «Містер Кеш», за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 16.02.2022 становить у розмірі 45 591,50 грн., яка складається з:

20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

25 591,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 56).

Розрахунок нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено у такий спосіб:

термін користування кредитом з 06.12.2021 по 02.02.2022, що складає 59 днів;

в період з 06.12.2021 - 25.12.2021 (20 днів) нараховувались акційні проценти: 20 000.00 х 0,4975% = 99,50 грн. в день - акційний %;

99,50 грн. х 20 днів = 1 990.00 грн.

в період з 26.12.2021 - 13.01.2022 (19 днів) додаткові угоди № 1 - 3 нараховувалися стандартні проценти: 20 000,00 х 1,99% = 398,00 грн. в день - стандартний %;

398,00 грн. х 19 днів = 7 562.00 грн.

в період з 14.01.2022 - 02.02.2022 (20 днів) нараховувалась підвищена процентна ставка: 20 000,00 грн. х 2,99% = 598,00 грн. в день - підвищений % (автопролонгація);

598,00 грн. х 20 днів = 11 960,00 грн.

Одноразово донараховані проценти 14.01.2022 р. складають 5 970,00 грн. відповідно до п. 6.5. Договору (а.с. 56).

16 лютого 2022 року між ТОВ «Містер Кеш» та позивачем укладено Договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого ТОВ «Містер Кеш» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Містер Кеш» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 62-64).

Відповідно до Витягу з додатку № 1 від 22.07.2024 до Договору факторингу № 1 від 16.02.2022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 45 591,50 грн., з яких:

20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

25 591,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 69).

Відповідно до платіжної інструкції від 15.11.2024 № відповідачем сплачено на рахунок позивача 4300,00 грн., вказавши призначення платежу: «474222-М, ОСОБА_1 , НОМЕР_1 » (а.с. 128).

Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41 291,50 грн. у зв`язку із частковим погашенням боргу відповідачем.

Станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021 належним чином відповідачем не виконано.

Позивач, вважаючи, що відповідач, як позичальник (споживач) зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо виконання грошових зобов`язань незалежно від того, що право вимоги за цим договором було відступлене іншим кредиторам, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.

Судом встановлено, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці.

Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у попереднього кредитора виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредиту та оплати процентів за його користування.

Станом на день розгляду справи борг за кредитним договором відповідачем не повернуто, відзиву на позов на надано, розмір заборгованості не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надіслано, тому суд вважає доведеним обов`язок відповідача і факт його невиконання по сплаті строкових платежів за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021.

Оцінка судом

Щодо укладення між первинними кредиторами та відповідачем кредитних договорів

Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію ТОВ «Містер Кеш», відповідач ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (f96082) у Договорі № 474222-М від 06.12.2021 визнала та погодилась на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами не було б укладено (п.4.6. Договору).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір з додатками підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договору з додатками цілком зрозуміла та підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Оскільки вказаний договір з додатками, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підтвердження укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісним кредитором з ОСОБА_1 позивач надав суду:

- Договір факторингу № 1 від 16.02.2022, укладений між позивачем та ТОВ «Містер Кеш», Витяг з реєстру боржників та актом прийому-передачі реєстру боржників до нього, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 474222-М від 06.12.2021 (а.с. 62-70).

Отже, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем із первісним кредитором.

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо заявленої суми стягнень

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021 належним чином відповідачем не виконано.

Позивач, вважаючи, що відповідач, як позичальник (споживач) зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо виконання грошових зобов`язань незалежно від того, що право вимоги за цим договором було відступлене іншим кредиторам, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.

Судом встановлено, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці.

Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Кредитного договору № 474222-М від 06.12.2021 у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у попереднього кредитора виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредиту та оплати процентів за його користування.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та спростування доводів представника позивача про наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотках саме у такому розмірі.

Представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №474222-М від 06.12.2021 у розмірі в розмірі 41 291,50 грн., оскільки ОСОБА_1 частково сплачено суму боргу у розмірі 4 300,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № від 15.11.2024 із відповідним призначенням платежу (а.с. 128).

Інших даних, що відповідач у добровільному порядку в повному обсязі погасив нараховану заборгованість за кредитними договорами, матеріали справи не містять.

Станом на день розгляду справи борг за кредитним договором у повному обсязі відповідачем не повернуто, відзиву на позов на надано, розмір заборгованості не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надіслано, тому суд вважає доведеним обов`язок відповідача і факт його невиконання по сплаті строкових платежів за договором про надання фінансових послуг № 474222-М від 06.12.2021.

Строк на який наданий кредит визначений умовами договору становить 20 днів, який у подальшому пролонговано до 02.02.2022.

Нарахування здійснювались в межах строку кредитування, тобто до 02.02.2022.

Позивачем, після набуття права вимоги за Договором, нарахування процентів не здійснювалось.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що розрахунок заборгованості за відсотками здійснено в межах строку наданого кредиту, з врахуванням строку визначеного додатковими договорами № 1-3.

Первісний кредитор та позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відповідачу поза межами строків дії укладених з нею договорів і не застосовували відносно неї жодних штрафних санкцій.

Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.01.2025.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3 028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 7).

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (а.с. 7), який підлягає стягненню з відповідача.

Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

Згідно із частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, адвокатом Кеню Денисом Васильовичем, надано суду ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1671392 від 22.07.2024, Договір про надання професійної правничої допомоги № б/н від 11.03.2024, укладений між позивачем та адвокатом Кеню Денисом Васильовичем з додатком № 9 від 08.07.2024 (а.с. 72-74), Акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання професійної правничої допомоги № б/н від 11.03.2024, де наведено перелік виконаних робіт: надання консультації кількістю 1 година на суму 1 000,00 грн., підготовка заяв по суті справи (позовна заява) кількістю 2 години на суму 5 000,00 грн. (1 година - 2 500,00 грн.), підготовка інших процесуальних документів (клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи без участі позивача) кількістю 0,5 години на суму 1 000, 00 грн. (1 година - 2 000,00 грн.) (а.с. 75).

Суд при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Верховний Суд також часто підкреслював необхідність детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як уже зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді суд бере до уваги те, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги з надання усної консультації мають організаційний характер та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції позивача та є складовими підготовки позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Крім цього, аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» 41 291 (сорок одну тисячу двісті дев`яносто одну) гривню 50 копійок заборгованості за кредитним договором № 474222-М від 06.12.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 03.04.2025.

Суддя: Баран О.І.