Провадження № 2/522/2027/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування, в особі Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського районну Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
В проваджені суду знаходиться зазначена справа, по якій позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період березень 2022 року жовтень 2023 року у розмірі 74 110 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати.
Мотивує вимоги тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народилась донька ОСОБА_3 , батьком якої зазначений відповідач ОСОБА_2 . Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 28 вересня 2010 року у справі №2-304/2010 р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти у розмірі заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присуджено стягнення проводити щомісячно, починаючи з 26 серпня 2010 року по день повноліття дитини. Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 29 вересня 2011 року у справі №2-258/2011р. було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 до її повноліття разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу спільна донька сторін по справі ОСОБА_4 залишилась мешкати разом з матір`ю, а батько дитини перестав цікавитись життям доньки, навідувати її та приймати участь у її вихованні та утриманні. Приблизно у 2014 році відповідач разом зі своєю новою родиною виїхав на постійне проживання до Республіки Польща. Після цього рідкі зустрічі відповідача з донькою геть припинились. Востаннє відповідач бачив свою доньку у 2021 році. Засобами зв`язку відповідач з донькою не спілкується та не приймає жодної участі в житті дівчинки, аліменти на утриманні дитини не сплачує. За період березень 2022 року жовтень 2023 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 74 110 грн. 50 коп.
Позивач звернулась з даним позовом до Київського районного суду м.Одеси. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Петренко В.С.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.11.2023 матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування, в особі Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів було направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси.
Матеріали справи надійшли до Приморського районного суду м.Одеси.
За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Абухіну Р.Д.
Ухвалою суду від 24.11.2023 року по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.
Ухвалою суду від 24.11.2023 витребувано із Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29 вересня 2011 року та по день виконання ухвали суду, з зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування та документ, за яким було здійснено перетин, а також з органу опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16.01.2024 до суду від Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана інформація.
Ухвалою суду від 11.06.2024 закрито підготовче провадження у справі.
В судовому засіданні представник позивачки підтримала заявлені вимоги,
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-Х11 від 27.02.1991, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, що їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний розумовий та духовний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 23 грудня 2007 року ОСОБА_6 вступила у шлюб з ОСОБА_2 . Після укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитини ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_9 .
Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 28 вересня 2010 року у справі №2-304/2010р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти у розмірі заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присуджено стягнення проводити щомісячно, починаючи з 26 серпня 2010 року по день повноліття дитини.
На підставі виконавчого листа №2-304/2010, виданого 09.10.2010р. Савранським районним судом Одеської області, Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №51963176 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 26.08.2010 року до повноліття дитини.
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 20.10.2023 встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 за період березень 2022 року жовтень 2023 року у розмірі 74 110 грн. 50 коп.
Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 29 вересня 2011 року у справі №2-258/2011 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття разом з матір`ю ОСОБА_9 та ОСОБА_9 було змінено прізвище, яке в неї було до державної реєстрації шлюбу, що розірвано ОСОБА_7 .
06 серпня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 було укладено шлюб, у звязку з чим ОСОБА_6 змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_12 ».
ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чоловіком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Фактично родина позивача мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на території України незнятої чи непогашеної судимості немає.
Позивач перебуває у відпустці по догляду за молодшим сином до досягнення ним трирічного віку. Родина ОСОБА_12 є багатодітною родиною. Чоловік позивача ОСОБА_11 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25 вересня 2023 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Чорноморський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_3 здорова соматично. Перебуває на «Д» обліку у кардіоревматолога. Дитина на прийом до педіатра приходить у супроводі матері. Батька не бачили.
ОСОБА_3 є ученицею 8-Г класу Чорноморського ліцею №6 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та навчається в школі з 01.09.2021 року.
За характеристикою, наданою закладом освіти за вих.№318 від 13.09.2023, ОСОБА_3 систематично виконує домашні завдання, цікавиться додатковою літературою, відповідально ставиться до класних доручень, працелюбна. Домашнім вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей, наданих Адміністрацією державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 01.05.2021 покинув територію України. Перетинів державного кордону України на в`їзд з 01.05.2021 зафіксовано не було.
Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови надання доказів безпідставного невиконання батьком своїх батьківських обов`язків.
У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які пояснили, що після розірвання шлюбу з позивачем, ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_5 та перестав брати участь в утриманні дитини. Спільна донька сторін по справі ОСОБА_4 виховується в родині матері, називає батьком чоловіка матері - ОСОБА_11 , який займався вихованням та утриманням дитини. Відповідач з 2014 року постійно мешкає разом зі своєю родиною у Республіці Польща, при цьому засобами зв`язку з донькою не спілкується. Востаннє ОСОБА_2 бачив доньку у 2021 році. Відповідач ігнорує звернення позивача щодо надання грошових коштів на утримання доньки, аліменти добровільно не сплачує. ОСОБА_2 також ігнорує звернення позивача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, вимагаючи в обмін на такий дозвіл грошові кошти у значних розмірах. В листуванні відповідач стверджує, що він вже давно не батько доньки ОСОБА_5 , а тому просить його не турбувати, а питання утримання та виховання дитини вирішувати без його участі. При цьому ОСОБА_2 не бажає надати згоду на позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що такий документ також коштує грошей, які позивач має йому сплатити.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 156 СК України).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що мала місце винна поведінка відповідача ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки, що виразилась у його нехтуванні обов`язками батька по забезпеченню дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створенням належних умов для проживання, а також спілкування з дитиною в необхідному обсязі.
Доказів які б свідчили про поважні причини невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно дитини судом не встановлено.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, в якій зазначається, що свідоме обрання відповідачем таких життєвих умов, за яких його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, такі життєві умови відповідачем були обрані саме після народження дитини, а тому, оскільки, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що згодом негативно вплине на її фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своєї дитини та створювати умови для отримання нею освіти.
Враховуючи, що матеріалами справи доведено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки він не створює належних умов для утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на розвиток дитини, та несе загрозу здоров`ю та життю дитини, а також враховуючи характер його поведінки, відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що ОСОБА_2 повинен бути позбавлений батьківських прав.
За таких обставинах, позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку.
Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК.
Судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця від 20.10.2023 року, за період березень 2022 року жовтень 2023 року, складає 74 110 грн. 50 коп.
Доказів на підтвердження сплати ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів на утримання доньки суду не надано.
Відсутність доказів сплати відповідачем аліментів в добровільному порядку за оскаржуваний період позбавляє суд можливості пересвідчитись в їх добровільній сплаті та переконатись у відсутності вини за прострочення сплати аліментів.
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При цьому, суд наголошує на тому, що ст. 196 СК України передбачає, що розмір пені, яка може бути стягнута з відповідача не може перевищувати 100% суми заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2ст. 614 ЦК України).
Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 СК України, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.
При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268,354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період березень 2022 року жовтень 2023 року у розмірі 74 110 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 ) судові витрати у розмірі 1610,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 07.04.2025.
Суддя Р.Д. Абухін