ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5458/24

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/632/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області,

відповідачі Чернігівська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду.

В обгрунтування позову посилався на те, що на території м. Чернігова розташоване заповідне урочище місцевого значення «Святе» площею 44,0 га, створене на підставі рішення Чернігівського облвиконкому від 08.09.1958 № 861, відповідальним за збереження заповідного об`єкту визначено Чернігівську міську раду. Відповідно до Положення заповідне урочище місцевого значення «Святе» входить до складу природно-заповідного фонду України, у відношенні якого встановлено особливий режим охорони і використання природних ресурсів. Земельна ділянка, оголошена урочищем, являє собою старовинне мальовниче лісове урочище на краю борової тераси р. Десни, має історичне значення як місце хрещення жителів м. Чернігова в озері «Святе».

Вказує, що за змістом п.1.8 Положення, територія урочища не вилучається із земель землекористувача у відповідності до Конституції України, Лісового, Земельного та Водного кодексів України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» іншими законодавчими і нормативними актами та цим Положенням.

Проте, як зазначає позивач, рішенням сесії Чернігівської міської ради від 27.01.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для індивідуального садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та громадянам - часникам АТО/ООС, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО/ООС для індивідуального садівництва» (п. 2.1.) затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер :01:043:0616) для індивідуального садівництва, розташовану у місті Чернігові біля садівничого товариства «Енергетик».

Посилається, що в подальшому, 22.09.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., а 26.08.2023 був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. і на даний час власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616 є ОСОБА_1 на підставі договору міни, укладеного 14.09.2023 із ОСОБА_4 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 17.08.2021.

Вважає, що земельна ділянка :01:043:0616, площею 0,0600 га відведена у приватну власність з порушенням вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про природно-заповідний фонд України», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки потрапляє в межі заповідного урочища місцевого значення «Святе» та зони озеленення загального користування.

За доводами позову, на офіційному веб-порталі Держгеокадастру України, на якому розміщена Публічна кадастрова карта за посиланням https://map.land.gov.ua, з урахуванням шару «Природно-заповідний фонд», встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616, накладається на територію заповідного урочища місцевого значення «Святе», а відповідно до інформації Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» та графічних схем, складених сертифікованим інженером-землевпорядником ПП «Елітзем» ОСОБА_5 , вищезазначена земельна ділянка потрапляє в межі заповідного урочища місцевого значення «Святе» та межі зони зелених насаджень загального користування та територій вулиць місцевого руху, позначену на Плані зонування території міста Чернігова відповідно до Генерального плану м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 25.12.2003. Висновки зроблені з урахуванням поворотних точок спірної земельної ділянки та генерального плану м. Чернігова від 2002 року, чинного як на час передачі земельної ділянки так і на даний час.

Також позивач зазначає, що земельна ділянка із кадастровим номером :01:043:0616 наразі зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , проте згідно обмежень встановлених законодавством, не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо неї, а саме користування і розпорядження, підлягають захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути зазначену земельну ділянку територіальній громаді міста та стверджує, що надання земель природно-заповідного фонду у приватну власність для ведення садівництва суперечить положенням законодавства та меті створення заповідного урочища місцевого значення «Святе».

Вважає, що законним (титульним) власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , є держава, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду державної форми власності, на яких розташовано об`єкт природно заповідного фонду, є неможливим, тому право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок протиправного рішення Чернігівської міської ради, яка відповідно до своєї компетенції не була наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природо-заповідного фонду, які не можуть набуватися у приватну власність.

Як стверджує позивач, Чернігівською міською радою, незважаючи на існування на підпорядкованій території об`єкту природно-заповідного фонду, в односторонньому та позасудовому порядку, з перевищенням наданих законом повноважень, незаконно вилучено спірну земельну ділянку із земель природно-заповідного фонду та прийнято рішення про передачу у приватну власність громадянина, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування п. 2.1. рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та громадянам учасникам АТО/ООС, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО/ООС для індивідуального садівництва», яким затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:043:0616 для індивідуального садівництва, розташовану біля садівничого товариства «Енергетик».

Крім того, зазначає, що ні проект щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в м. Чернігові, ні рішення сесії Чернігівської міської ради від 27.01.2022 не містять інформації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із «земель рекреаційного призначення» на «землі сільськогосподарського призначення», тому позивач вважає, що оскаржуване рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022 є незаконним та слугувало підставою для подальшого укладення договорів купівлі-продажу та міни, тому зазначені правочини підлягають визнанню недійсними, а з метою поновлення прав держави на землі природно-заповідного фонду, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616 підлягає скасуванню з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї.

Враховуючи викладене, посилаючись на положення ст. 131-1 Конституції України, ст. 16, 21, 321, 391, 393 ЦК України, ст. 5, 17, 152, 153, 155 ЗК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», позивач у позові просив:

1. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:043:0616 шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.09.2022, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

2. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:043:0616 шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.08.2023, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

3. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:043:0616 шляхом визнання недійсним договору міни від 14.09.2023, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

4. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :01:043:0616 площею 0,0600 га, шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №63453431 від 11.02.2022 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

5. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:043:0616 площею 0,0600 га, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 69303666 від 14.09.2023 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

6. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути державі земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600 га, розташовану у місті Чернігові біля садового товариства «Енергетик».

7. Усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Чернігова права розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600 га розташовану у місті Чернігів з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.07.2024 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600 га для індивідуального садівництва, розташовану у м. Чернігові біля садівничого товариства «Енергетик», право власності на яку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 14.09.2023, номер запису про право власності 51739808 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 69303666 від 15.09.2023) за ОСОБА_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.10.2024 у задоволенні позову заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що не доведено належними і допустимими доказами розташування спірної земельної ділянки у межах Заповідного урочища місцевого значення «Святе», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки, як і відсутні підстави для визнання незаконним та скасування п. 2.1. рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022, яким затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 , враховуючи, що при виділенні спірної земельної ділянки орган місцевого самоврядування діяв у межах своїх повноважень, на підставі чинного на той час законодавства, виходячи з відомостей про цю земельну ділянку, які були наявні у відповідних державних реєстрах, що не спростовано позивачем, крім того заявлені вимоги, як цій частині, так і про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору міни, скасування державних реєстрацій прав та іх обтяжень з одночасним припиненням права власності на зазначену земельну ділянку не є необхідним для ефективного відновлення права, а обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині, також судом першої інстанції враховано принцип пропорційності втручання у право власності та добросовісність набуття земельної ділянки на підставі цивільно-правових угод іншими відповідачами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури А.Никифорук подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.10.2024 та задовольнити позов у повному обсязі, стягнути судові витрати.

За доводами апеляційної скарги при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального (ст. 20, 43, 44, 51, 52, 83 ЗК України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України») та процесуального (ст. 89, 110, 263 ЦПК України) права, не враховано правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, що за ч. 2 ст. 376 ЦПК України є підставою його скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник наголошує на тому, що при прийнятті Чернігівською міською радою рішення від 27.01.2022 порушено вимоги Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положення ст. 20, 43, 44, 83 ЗК України, оскільки згідно графічних схем земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616 знаходиться у межах заповідного урочища місцевого значення «Святе», а за інформацією ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМ1СТО» від 01.05.2024 № 5-346 спірна земельна ділянка відповідно до Плану зонування території міста Чернігова відповідно до Генерального плану м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 25.12.2003, знаходиться у межах зони зелених насаджень загального користування та територій вулиць місцевого руху.

Заявник не погоджується з висновком суду про не надання прокурором належних та допустимих доказів на підтвердження факту виділення спірної земельної ділянки за рахунок земель природно-заповідного фонду, зокрема - висновку земельно-технічної експертизи, оскільки такі твердження суду суперечать вимогам ст. 89, 110 ЦПК України.

Вказує, що на підтвердження факту формування спірної земельної ділянки за рахунок земель природно-заповідного фонду - урочища місцевого значення «Святе» до позовної заяви прокурором долучено схему розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :01:043:0617 та :01:043:0616 відносно земель природно-заповідного фонду (урочище «Святе»), виконану сертифікованим інженером-землевпорядником ПП «Елітзем» ОСОБА_5 , відповідачами не надано жодного доказу на спростування вказаної обставини.

За доводами скарги, при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано положення ч. 1 - 4 ст. 7, ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», пункт «в» ч. 4 ст. 83 ЗК України, згідно положень яких законодавцем факт існування об`єкта природно-заповідного фонду пов`язується виключно з прийняттям уповноваженими органами відповідного рішення про створення такого об`єкта, при цьому не виготовлення документації із землеустрою жодним чином не впливає на існування такого об`єкта, а її відсутність не спростовує такого існування. Наведене стосується також і питань щодо визначення цільового призначення земельної ділянки, оскільки сам факт розташування її у межах природно-заповідного фонду автоматично відносить цю ділянку до земель природно-заповідного фонду.

В обґрунтування вказаних доводів скарги заявник посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 16.02.2022 у справі № 367/3255/15, від 11.04.2022 у справі № 673/1223/20, від 28.09.21022 у справі № 483/448/20, від 17.09.2024 у справі № 910/10049/22 та ін., у яких спір стосувався передачі у приватну власність земель прибережної захисної смуги та у яких зазначено, що сам факт відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає відсутність такої прибережної захисної смуги.

Також посилається, що судом першої інстанції не було враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду з питань передачі у приватну власність земельних ділянок, які сформовані за рахунок земель, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та набуття у власність. Зокрема у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 15.02.2023 у справі № 734/1560/20 суди дійшли висновку, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що відповідає ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а не оформлення земельної ділянки не змінює її цільове призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду та не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Тому заявник вважає, що висновок суду про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту виділення спірної земельної ділянки за рахунок земель природно-заповідного фонду є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Як стверджує заявник, при розгляді справи поза увагою суду залишено факт передачі у приватну власність земельної ділянки, яка сформована за рахунок земель зелених насаджень загального користування та територій вулиць місцевого руху, що підтверджується інформацією Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» від 01.05.2024 № 5-346 та викопіюванням відповідного фрагменту Генерального плану міста Чернігова.

Посилаючись на положення ст. 51, 52, п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України, п. 10.4 ДБН 360-92**, заявник вважає, що докази, надані прокурором, підтверджують факт незаконної передачі у приватну власність спірної земельної ділянки, оскільки її сформовано за рахунок земель, щодо яких законодавством встановлено обмеження.

Крім того, заявник посилається, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту зміни цільового призначення земельної ділянки, яку передано у приватну власність, виключення її з переліку територій зеленої зони, вулиць місцевого руху чи земель природно-заповідного фонду, що суперечить ст. 20, 21 ЗК України (у відповідній редакції).

Щодо висновку суду про неналежний спосіб захисту, заявник зазначає, що однією із вимог прокурором визначено скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за відповідачем зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку з одночасним припиненням речових прав. Прокурором було пред`явлено до суду негаторний позов, тому вважає, що задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у державну власність не є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на ділянку за відповідачем, оскільки державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою в реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Також за доводами скарги, необґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав запобігання невиправданого втручання держави у право власності особи, оскільки у даному випадку «державний» чи «суспільний» інтерес та звернення прокурора до суду з вимогою про скасування рішення Чернігівської міської ради, визнання недійсними правочинів, за якими право власності на спірну земельну ділянку на даний час оформлено на ОСОБА_6 , полягає у задоволенні суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - стан та збереження об`єкта природно-заповідного фонду, зеленої зони загального користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу (територіальної громади міста). Відчуження спірної земельної ділянки у власність приватного суб`єкта суперечить правовому режиму використання об`єкта природно-заповідного фонду у межах зеленої зони м. Чернігова.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник Чернігівської міської ради Н.Л. Манжула просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.10.2024 залишити без змін. В обґрунтування посилається, що Виконавчий комітет Чернігівської міської ради звертався з листом від 21.02.2024 року №393/2-08/вих/01 до директора Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації про вжиття заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, а також внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру в порядку визначеному ст. 43, 79,79-1, 185 ЗК України, ст. 25, 47 ЗУ «Про землеустрій» та ЗУ «Про державний земельний кадастр», проте відповідне звернення Департаментом екології та природних ресурсів Чернігівської обласної держаною адміністрацією було залишено без уваги. Вказує, що відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд» оголошення заповідних урочищ провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Як зазначає заявник, згідно з планом використання і забудови території як складової частини Генерального плану м. Чернігова, затвердженого рішенням від 25.12.2003 (10 сесія 4(24) скликання), спірна земельна ділянка розташована на території існуючих колективних садів (садівничих товариств) з перспективою іх реконструкції під садибну житлову забудову, а згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання території м.Чернігова, затвердженим рішенням міської ради 28.12.2011 (16 сесія 6 скликання), ділянка розташована в зоні Р-1-р «Зона садівничих товариств з орієнтацію на поступове переведення у житловий фонд з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови». Посилається, що за результатами звернення ОСОБА_2 від 19.05.2021, Чернігівською міською радою, враховуючи вимоги законодавства та містобудівну документацію, заявнику керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соцільного захисту» та на виконання рішення Чернігівської міської ради від 01.12.2020 «Про програму підтримки учасників АТО/ООС, членів їх сімей та сімей загиблих (померлих) учасників АТО/ООС - мешканців м.Чернігова на 2021-2023 роки», п.п 4.5 п.4 рішення від 24.06.2021 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідувального садівництва, для будівництва індивідуальних гаражів», було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення на земельну ділянку біля садівничого товариства «Енергетик», орієнтовною площею 0,0600 га. За доводами відзиву, в матеріалах справи відсутні документи, в яких визначено межі заповідного урочища місцевого значення «Святе» з урахуванням вимог чинного законодавства, також позивачем не надано документів/доказів обґрунтування та розрахунок визначеної площі заповідного урочища місцевого значення «Святе», не зазначено з чого складається територія, якими документами підтверджується, проект створення відсутній. Наголошує, що лист Державного підприємства Український державний науково дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» №5-346 від 01.05.2024 містить інформацію, що земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі :01:043:0616, нанесені на матеріали генерального плану орієнтовно, а Генеральний плану міста Чернігова, затверджений рішенням Чернігівської міської ради від 25.12.2003, не має каталогу координат (на період його розроблення не передбачалося). Тому заявник вважає, що відсутня технічна можливість відобразити поворотні точки земельної ділянки на генеральному плані міста, Генеральний план не містить інформації щодо місцезнаходження окремих земельних ділянок, їх меж. Також заявник посилається, що з 24.07.2021 набрали чинності зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 № 711-ІХ, якими встановлено, що обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту. Згідно з діючим планом зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова, затвердженого рішенням міської ради 28.12.2011 (16 сесія 6 скликання), спірна земельна ділянка розташована в зоні Р-1-р «Зона садівничих товариств з орієнтацію на поступове переведення у житловий фонд з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови», а за даними відомостей з поземельної книги, яку відкрито 18.08.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616 не містить зареєстровані обмеження її використання, межує з садівничим товариством «Енергетик» і відокремлена від урочища «Святе» дорогою. Вважає, що посилання в апеляційній скарзі заступника керівника прокуратури на матеріали Генерального плану виготовленого за станом на 2002 року без прив`язки до системи координат та без урахування даних зонування території не є належним обґрунтуванням вимог органу прокуратури.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою № 861 Бюро Чернігівського обкому КП України і Виконкому обласної Ради депутатів трудящих від 08.09.1958 затверджено список пам`ятників природи і заповідних місць на території області, згідно списку, зокрема на території м. Чернігова - заповідне урочище місцевого значення «Святе» (кол. назва «Пролетарський Гай») (а.с. 28-33, 44-45 т. 1).

Відповідно до охоронного зобов`язання Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації № 23/23-548 від 30.07.2020 відповідальним за збереження зазначеного заповідного об`єкту загальною площею 44,0 га визначено Чернігівську міську раду (а.с. 46-47 т. 1).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616 розташована за адресою: м. Чернігів, біля садівничого товариства «Енергетик», цільове призначення - 01.05 для індивідуального садівництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, площа земельної ділянки - 0,0600 (а.с. 51, 88 т. 1).

Згідно підпункту 4.5 пункту 4 рішення Чернігівської міської ради від 24.06.2021 №9/VIII-17 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля садівничого товариства «Енергетик», орієнтовною площею 0,0600 га (а.с. 74 т. 1).

На підставі вказаного рішення був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва ( а.с.69-86 т. 1).

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022 №16/VIII-13 передано у власність безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:043:0616, розташовану у м. Чернігові біля садівничого товариства «Енергетик», на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на виконання рішення Чернігівської міської ради від 01.12.2020 №2/VIII-26 «Про програму підтримки учасників АТО/ООС, членів їх сімей та сімей загиблих (померлих) учасників АТО/ООС мешканців м. Чернігова на 2021-2023 роки» (а.с. 92 т. 1).

Згідно витягу з містобудівної документації № 01-08/733 від 03.12.2021, наданого Управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, земельна ділянка, щодо якої складено проект землеустрою щодо відведення її у власність ОСОБА_2 , розташована на території існуючих колективних садів (садівничих товариств) з перспективою їх реконструкцій під садибну житлову забудову. Щодо плану дії обмежень за умовами охорони культурної спадщини входить до меж підзон ландшафту, що охороняється. Відповідно до плану дії обмежень за екологічними умовами не належить до жодної з санітарно-захисних чи водоохоронних зон (а.с. 87 т. 1).

За матеріалами справи, 22.09.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616 (а.с. 93-95 т. 1).

26.08.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:043:0616 (а.с. 96-98 т. 1).

14.09.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір міни, за умовами якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0616 передана у власність ОСОБА_1 (а.с.99-102 т.1).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, від 06.05.2024 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600, зареєстроване за ОСОБА_1 14.09.2023 (а.с. 48-50 т. 1).

Згідно відповіді Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №55-77-3662ВИХ-24 від 19.04.2024, наданої на запит Чернігівської окружної прокуратури, графічні матеріали генерального плану м. Чернігова, як електронний документ, виконані без прив`язки до відповідних систем координат (а.с. 54-55 т. 1).

01.05.2024 за №5-346 Державним підприємством Український державний науково дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» надано інформацію, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:043:0616, :01:043:0617 нанесені на матеріали генерального плану орієнтовно (а.с. 104 т. 1).

Судом також встановлено, що проект землеустрою щодо організації меж території Заповідного урочища місцевого значення «Святе» не розроблений та не затверджений і відповідно достовірно неможливо встановити, чи дійсно спірна земельна ділянка знаходиться в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. На час виділення відповідачу ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки, і на час укладення договорів купівлі-продажу цієї земельної ділянки з відповідачами і на час розгляду справи суду не надані докази щодо встановлення будь-яких обмежень чи обтяжень щодо цієї земельної ділянки.

Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600, не містить зареєстровані обмеження її використання, а відповідно до наданих відомостей з поземельної книги, яку відкрито 18.08.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 010430616 не містить зареєстровані обмеження її використання (а.с. 57-68 т. 1).

З наданих графічних матеріалів убачається, що земельна ділянка :01:043:0616 межує з садівничим товариством «Енергетик» і відокремлена від урочища «Святе» дорогою (а.с.108-110 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено належними і допустимими доказами розташування спірної земельної ділянки у межах Заповідного урочища місцевого значення «Святе», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки, як і відсутні підстави для визнання незаконним та скасування п. 2.1. рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022, яким затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 , враховуючи, що при виділенні спірної земельної ділянки орган місцевого самоврядування діяв у межах своїх повноважень, на підставі чинного на той час законодавства, виходячи з відомостей про цю земельну ділянку, які були наявні у відповідних державних реєстрах, що не спростовано позивачем, крім того заявлені вимоги, як в цій частині, так і про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору міни, скасування державних реєстрацій прав та іх обтяжень з одночасним припиненням права власності на зазначену земельну ділянку не є необхідним для ефективного відновлення права, а обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині, також судом першої інстанції враховано принцип пропорційності втручання у право власності та добросовісність набуття земельної ділянки на підставі цивільно-правових угод іншими відповідачами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Відповідно до статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до статей 43, 44, 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать регіональні ландшафтні парки.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд" території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

У свою чергу, згідно ч. 1-4 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За ст. 54 цього ж Закону зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про природно-заповідний фонд" державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду є системою необхідних і достовірних відомостей про природні, наукові, правові та інші характеристики територій та об`єктів, що входять до складу природно-заповідного фонду. Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних".

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, проект землеустрою щодо організації меж території урочища місцевого значення «Святе» з урахуванням вимог чинного законодавства не розроблено та не затверджено, також в матеріалах спави відсутні докази, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а саме в межах урочища місцевого значення «Святе», оскільки відсутні посилання на належні і допустимі докази, як це передбачено ст. 77-80 ЦПК України, як і посилання на наявність таких доказів.

Отже, апеляційний суд, враховує, що проект землеустрою щодо організації меж території Заповідного урочища місцевого значення «Святе» не розроблений та не затверджений, а також те, що в матеріалах справи відсутні і позивачем не надано належних доказів того, що спірна земельна ділянка на час виділення ОСОБА_2 у власність та укладення спірних договорів купівлі-продажу та міни, належала до категорії земель природно-заповідного фонду і що до неї були встановлені обмеження чи обтяження.

Зокрема, наявна в матеріалах справи Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:043:0616, площею 0,0600, не містить зареєстровані обмеження використання спірної земельної ділянки. Крім того, з відомостей з поземельної книги, яку відкрито 18.08.2021, убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 010430616 не містить зареєстровані обмеження її використання(а.с. 51, 89 т. 1).

Посилання прокурора на лист Державного підприємства Український державний науково дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» №5-346 від 01.05.2024 та на схему розташування спірної земельної ділянки відносно земель природно-заповідного фонду (урочище «Святе») не є підставою для скасування рішення суду перщої інстанції, оскільки він містить інформацію про нанесення спірної земельної ділянки на матеріали генерального плану лише орієнтовно, а тому не може бути належним доказом у справі, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом були досліджені надані Чернігівською міською радою рішення від 31.05.2007 «Про Правила забудови та використання території м. Чернігова (коригування)» (а.с. 103-240 т. 2), «Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради від 31.05.2007 «Про Правила забудови та використання території м. Чернігова (коригування)» від 20.03.2008 (а.с. 241-248 т. 2), «Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради від 31.05.2007 «Про Правила забудови та використання території м. Чернігова (коригування)» від 31.05.2011 (а.с. 249-260 т. 2), «Про тимчасовий порядок використання території м. Чернігова та скасування рішень міської ради» від 28.12.2011 з планами зонування територій міста (а.с. 261-311 т. 2), План зонування територій м. Чернігів, План дії обмежень за умовами охорони культурної спадщини, План дії обмежень за екологічними умовами (а.с. 312-314 т. 2).

Відповідно до п. 3 розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 № 711-ІХ (Закон набрав чинність 24.07.2021, крім абзаців другого - четвертого підпункту 12 пункту 8 розділу I та пункту 4 цього розділу, які набирали чинності з дня опублікування Закону 24.07.2020) передбачено, що містобудівна документація на місцевому рівні, затверджена до набрання чинності цим Законом, зберігає чинність плани зонування територій, затверджені до набрання чинності цим Законом, вважаються невід`ємними складовими генеральних планів населених пунктів. У населених пунктах, у яких не затверджені плани зонування територій станом на день набрання чинності цим Законом, можуть затверджуватися плани зонування територій шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів.

Отже, з 24.07.2021 набрали чинності зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 № 711-ІХ, якими встановлено, що обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Згідно з діючим планом зонування Тимчасового порядку використання території м.Чернігова, затвердженого рішенням міської ради 28.12.2011, спірна земельна ділянка розташована в зоні Р-1-р «Зона садівничих товариств з орієнтацію на поступове переведення у житловий фонд з обмеженнями поверховості по умовах зон регулювання забудови» (а.с. 312 т. 2).

Зазначене також підтверджується і графічними матеріалами, згідно даних яких земельна ділянка :01:043:0616 межує з садівничим товариством «Енергетик» і відокремлена від урочища «Святе» дорогою. (а.с.108-110 т. 1).

Твердження прокурора про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах зони зелених насаджень загального користування та територій вулиць місцевого руху спростовуються наданим до апеляційного суду Актом обстеження земельної ділянки № 1 від 04.04.2025, складеним прокурором Чернігівської окружної прокуратури Тишкевич Л.В., заступником начальника управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Носком С.В., начальником відділу правового регулювання земельних відносин управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Манжулою Н.Л. у присутності ОСОБА_1 , з доданими викопіюванням топографічної аерофотозйомки, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2025 та фотокопіями (а.с. 2-7 т. 3).

Актом підтверджено, що територія спірної земельної ділянки перебуває у вільному доступі, не огорожена; розміщення ділянки не обмежує суміжних землекористувачів використовувати їх власність, доступ забезпечено; на земельній ділянці дороги (проїзди) відсутні; відсутні тимчасові або капітальні споруди, відсутнє розпочате або закінчене будівництво. Огляд проведено візуально, винос меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не здійснювався.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі, про те, що є доведеним факт віднесення спірної земельної ділянки до природно-заповідного фонду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки:

- жодні докази наявні в матеріалах справи не містять даних про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах Заповідного урочища місцевого значення «Святе», яке має статус природно-заповідного фонду або у межах зони зелених насаджень загального користування та територій вулиць місцевого руху;

- у матеріалах справи відсутні висновки компетентних державних органів про те, що вказана землевпорядна документація відповідачу складена з порушенням чинних на той час правил та процедур;

- прокурором не надано та матеріали справи не містять доказів про визначення меж заповідного урочища місцевого значення «Святе» з урахуванням вимог чинного законодавства, а також не надано доказів обґрунтування та розрахунок визначеної площі заповідного урочища місцевого значення «Святе», не зазначено з чого складається територія, якими документами підтверджується.

З врахуванням викладеного доводи в апеляційній скарзі, що за змістом п.1.8 Положення, територія урочища не вилучається із земель землекористувача у відповідності до Конституції України, Лісового, Земельного та Водного кодексів України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» іншими законодавчими і нормативними актами та цим Положенням, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції посилання на практику ВС у яких спір стосувався передачі у приватну власність земель прибережної захисної смуги та у яких зазначено, що сам факт відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає відсутність такої прибережної захисної смуги, як і посилання, що судом першої інстанції не було враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду з питань передачі у приватну власність земельних ділянок, які сформовані за рахунок земель, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та набуття у власність, як і посилання на постанови Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 15.02.2023 у справі № 734/1560/20, де суди дійшли висновку, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що відповідає ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а не оформлення земельної ділянки не змінює її цільове призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду та не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки, за відсутності доведення належними і допустимими доказами порушеного права.

Посилання на постанови Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами

Переглядаючи доводи скарги прокурора щодо обраного позивачем способу захисту свого права, апеляційний суд зазначає наступне.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц (провадження N 14-473цс18, абзац п`ятий пункту 143)).

Беручи до уваги те, що оскаржувані рішення органів місцевого самоврядування не стосуються ОСОБА_1 як останнього набувача земельної ділянки, вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, на підставі яких земельну ділянку було оформлено за ОСОБА_2 , не призводять відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування п.2.1. рішення Чернігівської міської ради від 27.01.2022, яким затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 .

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того, доводи скарги прокурора щодо обрання належного спосібу захисту, враховуючи, що було пред`явлено до суду негаторний позов, у зв`язку з чим підлягає задоволенню вимога про повернення земельної ділянки у державну власність не є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на ділянку за відповідачем, оскільки державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою в реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, враховуючи наступне.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З аналізу наведеної норми вбачається, що рішення суду про повернення з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачкою.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц звертала увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення.

Таким чином, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності. У цих випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (стаття 391 ЦК України) шляхом її повернення власникові, до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у поставнові від 20.06.2023 справа № 554/10517/16-ц.

З врахуванням викладеного, доводи скарги, щодо необґрунтованого є висновоку суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав запобігання невиправданого втручання держави у право власності особи, оскільки у даному випадку «державний» чи «суспільний» інтерес та звернення прокурора до суду з вимогою про скасування рішення Чернігівської міської ради, визнання недійсними правочинів, за якими право власності на спірну земельну ділянку на даний час оформлено на ОСОБА_6 , полягає у задоволенні суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - стан та збереження об`єкта природно-заповідного фонду, зеленої зони загального користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу (територіальної громади міста). Відчуження спірної земельної ділянки у власність приватного суб`єкта суперечить правовому режиму використання об`єкта природно-заповідного фонду у межах зеленої зони м. Чернігова, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішенння.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі N 910/8413/21).

Отже, з врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги в цій частині правильних висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.04.2025.

Головуючий Судді :