КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/422/25
Провадження № 2/552/934/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2025 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Цимбалюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

22.01.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що 10.03.2022 року вона вступила до лав Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 року №34 вона була зарахована на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на посаду бойового медика 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти. 01.04.2022 року їй було присвоєно звання молодшого сержанта. 16.12.2024 року переведена для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 на посаду помічника командира батальйону з правової роботи. 29.07.2024 року їй присвоєно чергове військове звання лейтенанта юстиції. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633 від 11.04.2024 року, який набрав чинності 18.05.2024 року, було внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232, зокрема, до статті 26 щодо підстав, які надають право військовослужбовцям, за наявності інвалідності, право на звільнення з військової служби. Враховуючи зазначені зміни, 25.07.2024 року до стройової частини в/ч НОМЕР_2 нею було подано рапорт про звільнення та копії документів, що підтверджують підстави звільнення. 06.08.2024 року Міністерством оборони України було видано наказ №531, яким затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України. Не дочекавшись відповідної відповіді, 03.10.2024 року вона звернулася на «гарячу лінію МОУ», яке зареєстрували під №ЛИ17880527. Відповідь так і не отримала. 15.10.2024 року вона втретє подала письмове звернення, яке зареєстрували на сайті Міністерства оборони України на розділі Електронні звернення громадян під №ЛИ17942367, на яке відповіді також не отримала. 18.10.2024 року вона втретє подала письмове звернення, яке зареєстрували на сайті Міністерства оборони України на розділі Електронні звернення громадян під №ЛИ17942367, на яке відповіді також не отримала. 20.11.2024 року поштовим відправленням нею було надіслано на електронну адресу Міністерства оборони України скаргу на дії посадових осіб стосовно відсутності відповідей на її рапорт про звільнення та на її звернення. До цього часу відповідь на вказану скаргу, так і не надійшла. Проте, звільнена вона була лише 20.12.2024 року, тобто через 147 днів з дня подачі рапорту. Весь цей час вона постійно перебувала у стані пригнічення з відчуттям розпачу та відчаю. Вважає, що своєю протиправною бездіяльністю відповідач порушив її права та завдав їй значної моральної шкоди, що спричинило психічний розлад її здоров`я, які в свою чергу потребують тривалого лікування. Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору, користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди вона оцінює 250 000 грн. та просить суд стягнути з Міністерства оборони України на свою користь.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24.01.2025 року судом відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

19.02.2025 року через систему «Електронний суд» представником Міністерства оборони України Пономаренко В.І. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

27.02.2025 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 08 квітня 2025 року на 13 годин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Міністерства оборони України.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що 10.03.2022 року позивач ОСОБА_1 добровільно вступила до лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 року №34 ОСОБА_1 була зарахована на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на посаду бойового медика 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

01.04.2022 року позивачу було присвоєно звання молодшого сержанта.

16.12.2024 року ОСОБА_1 була переведена для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 на посаду помічника командира батальйону з правової роботи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання лейтенанта юстиції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633 від 11.04.2024 року, який набрав чинності 18.05.2024 року, було внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232, зокрема, до статті 26 щодо підстав, які надають право військовослужбовцям, за наявності інвалідності, право на звільнення з військової служби. Враховуючи зазначені зміни, 25.07.2024 року до стройової частини в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 було подано рапорт про звільнення та копії документів, що підтверджують підстави звільнення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.11.2024 року №883 ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач звернулась до суду з даним позовом, оскільки вважає, що бездіяльністю відповідача, а саме несвоєчасним звільненням їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 250 000 грн.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Тобто, відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб.

У справах про відшкодування моральної шкоди у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду від 05 грудня 2022 у справі №214/7462/20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Так, з аналізу матеріалів справи вбачається, що позивачем 25 липня 2024 року до стройвої частини військової частини НОМЕР_2 було подано рапорт про звільнення та копії документів, що підтверджують підстави такого звільнення, а наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.11.2024 року №883 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Остаточне звільнення позивача та розрахунок був проведений 20.12.2024 року після повернення ОСОБА_1 з лікарняного, що не заперечувалось самою позивачкою в судовому засіданні.

Беручи до уваги засади розумності та справедливості, з урахуванням характеру та часу дії правопорушення щодо не звільнення позивача, відсутності доказів щодо доведення глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб Міністерства оборони України у завданні моральної шкоди, а також звільнення позивача, суд вважає, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30-ти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач Міністерство оборони України, , юридична адреса: 03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6.

Повний текст рішення виготовлено 10.04.2025 року.

Головуючий суддя Т.В.Турченко