ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3718/25 Справа № 209/4046/24 Суддя у 1-й інстанції - Корнєєва І. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шипіленко Р. О. на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року у справі за позовом Приватного підприємства «Світлана-2000» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення сплаченої заборгованості у порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Дніпровському районному суді м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільній справі №209/4046/24, провадження № 2/209/96/25, за позовом Приватного підприємства «Світлана 2000» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про стягнення сплаченої заборгованості у порядку регресу у розмірі 4 778 227,71 грн..

В листопаді 2024 до суду першої інстанції надійшла заява представника ПП «Світлана-2000» про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 22.01.2014 року між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 , отримано в борг 250 000 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 31 грудня 2015 року, на забезпечення належного виконання за вказаним договором позики між ОСОБА_2 та ПП «Світлана-2000», а також ПП «Феміда», як поручителями, було укладено договори поруки. Поручитель ПП «Світлана-2000» поручилось перед кредитором за виконання боржником свого обв`язку частково і відповідальність поручителя обмежилась сумою 175 000 доларів США.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Світлана-2000» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2014 року у розмірі 4 343 500 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Феміда» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2014 року у розмірі 1 861 500 грн. Згідно ВП №54501201, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Верньодніпровським районним судом Дніпропетровської області по справі №173//614/16-ц про стягнення з ПП «Світлана-2000» суми заборгованості в розмірі 4 343 500 грн. державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ПП «Світлана-2000». Загальна сума заборгованості становила 4 343 500,00 грн..

23.11.2021 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості по виконавчому листу по справі №173/614/16-ц про стягнення з ПП «Світлана-2000» суми заборгованості в розмірі 4 343 500 грн.

В результаті повного погашення заборгованості ПП «Світлана-2000» перед ОСОБА_2 , до ПП «Світлана-2000» перейшли усі права кредитора щодо боржника - ОСОБА_1 в частині сплаченої заборгованості в сумі 4 343 500 грн., суми виконавчого збору в розмірі - 434 350 грн., витрат на проведення виконавчих дій в розмірі - 377,71 грн. Звертає увагу, що сплата ОСОБА_2 з боку ПП «Світлана-2000» за зобов`язання ОСОБА_1 , по договору поруки відбулося на підставі судового рішення в рамках примусового виконання такого рішення, тобто поза волею ПП «Світлана-2000».

Зазначав, що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позовних вимог про стягнення в порядку регресу сплаченої позивачем заборгованості у розмірі 4 778 227,71 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на майно в межах позовних вимог на суму 4 778 227,71 грн.: нежитлове приміщення, загальною площею 289,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 13577478; - комплекс торгових павільйонів А-2,загальною площею 240,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 23253926; 40/100 частки в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 27151885.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 08 квітня 2025 року, як незаконну та не обґрунтовану, а також відмовити у задоволенні заяви ПП «Світлана-2000» про забезпечення позову.

Зазначає, що житлове приміщення загальною площею 289,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на момент вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту перебуває в іпотеці, а тому у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» та практиці Верховного Суду на нього не може бути накладено арешт. Звертає увагу, що накладений судом арешт порушує права ОСОБА_3 , як іпотекодержателя, який крім того не є стороною у справі. З приводу 40/100 частини квартири АДРЕСА_3 та комплексу торгових павільйонів А-2,загальною площею 240,8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ,вказує, що не може бути накладено арешт на майно яке не належить відповідачу на праві власності, і того що відповідач володіє цим майном не підтверджено належними та допустимими доказами.

Представником ПП «Світлана-2000» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили ухвалу суду від 08 січня 2025 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Звертали увагу, що відповідач вже звертався із заявою про скасування забезпечення позову і судом першої інстанції в ухвалі від 21.01.2025 року частково скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 08.01.2025 року. Погоджується із тим, що комплекс павільйонів А-2 за адресою АДРЕСА_1 не належить відповідачу.З приводу доводів знаходження майна в іпотеці, зазначає, що вказане не може нівелювати можливість накладення арешту на нерухоме майно, оскільки іпотекодержатель просто має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, а ПП у свою чергу має право на задоволення свої вимог за рахунок майна яке залишиться після задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, на це майно вже накладався арешт виконавчою службою. З приводу 40/100 частини квартири АДРЕСА_3 зазначав, що згідно відомостями єдиного державного реєстру це майно належить саме ОСОБА_1 .

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Шипіленко Р.О. та представник ПП «Світлана-2000» - адвокат Демінов О.І.

Третя особа та відповідач у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставлення до електронного кабінету ОСОБА_2 повістки, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді повістки на адресу ОСОБА_1 .

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ПП «Світлана-2000» про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив із того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову передбачений ЦПК України і заходи, які просить вжити позивач є співмірними із заявленими ним позовними вимогами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.

Пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тлумачення статей 152, 153 ЦПК України свідчить, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 та у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Однак, колегія суддів зазначає, що поняття арешту майна, про застосування якого зазначено заявником у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості в порядку регресу у розмірі 4 343 500 грн.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, ПП «Світлана-2000» виклало обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що з огляду на розмір позовних вимог на нерухоме майно ОСОБА_1 необхідно накласти арешт, і зазначений вид забезпечення позову буде співмірним та пропорційним.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що зазначене в заяві майно належить відповідачу на праві власності і накладення на нього арешту є співмірним заходом забезпечення позову.

Однак згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна комплекс торгових павільйонів А-2, загальною площею 240,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 23253926, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Тобто зазначений об`єкт не перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про можливість вжиття до нього заходів забезпечення позову та не пересвідчитися, що майно належить не відповідачу, а особі, яка не є стороною у справі .

При цьому нежитлове приміщення, загальною площею 289,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 13577478, та 40/100 частки в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 27151885, дійсно належать саме відповідачу ОСОБА_1 .

Однак, при накладенні арешту на ці об`єкти нерухомого майна, суд першої інстанції не пересвідчився у його реальній вартості, у зв`язку із чим не можливо надати оцінки при застосуванні заходів забезпечення цього позову такому критерію як співмірність.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11серпня 2022 року у справі №522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення про забезпечення позову ухвала суду про накладення арешту як на рухоме так і на нерухоме майно повинна містити відомості про об`єкт обтяження, зокрема і його вартість.

З наведеного випливає, що відомості про те, яка вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт, є необхідними для визначення співмірності заявлених способів забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, позивач не вказав його вартість.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та задовольняючи заяву, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є обґрунтованими.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шипіленко Р. О. задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Судді: