Справа № 630/488/24
Провадження № 2/630/16/25
04 березня 2025 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого: судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря: Нерубацької А.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Ровгейши Н.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботині Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/488/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її матері ОСОБА_2 та передання дитини на виховання батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 18 листопада 2024 року, позивач ОСОБА_1 вказав, що 15 серпня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 лютого 2022 року. Під час шлюбу у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 . В грудні 2021 року він та його дружина захворіли на COVID, а вже на початку січня 2022 року у поведінці ОСОБА_2 відбулись дивні зміни почала сваритися з своєю матір`ю, яка приїхати в гості, розповідати про матір незвичні речі, почала пізно лягати спати і прокидалася о четвертій годині ранку, почала зловживати алкоголем. Така поведінка ОСОБА_2 призводила до частих сварок і врешті стала причиною розлучення. Але на той час він, ОСОБА_1 , не міг припустити, що така поведінка була проявом психічної хвороби у ОСОБА_2 . В середині лютого 2022 року ОСОБА_2 разом із донькою поїхала до своєї матері в м. Рубіжне Луганської області, де й потрапила в окупацію одразу після початку 24 лютого 2022 року військової агресії російської федерації проти України. Навесні 2022 року ОСОБА_2 разом із донькою вдалося повернутися до м. Люботин, до нього додому, і вони проживали разом до серпня 2022 року, коли ОСОБА_2 вирішила виїхати до Німеччини. Під час проживання в Німеччині, як про це йому розповідала особисто ОСОБА_2 , з лютого 2023 року ОСОБА_2 перебувала у глибокій депресії та розмірковувала про суїцид. Але наприкінці червня 2023 року ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_4 повернулися в Україну, і проживали в його будинку. Він, ОСОБА_1 , одразу попіклувався про забезпечення доньки одягом, іграшками і розвагами, та оновив для неї закордонний паспорт. Майже одразу після повернення до м. Люботин ОСОБА_2 почала проводити час самостійно, і вже через тиждень знову почала зловживати спиртними напоями, поводила себе неадекватно, і припинила піклуватися про доньку. Невдовзі ОСОБА_2 почала поводити себе агресивно, висловлювалась нецензурною лайкою в присутності доньки, йшла з дому о 5 ранку і була відсутня протягом дна, а іноді навіть не приходила ночувати додому. Фактично донька перебувала на його, ОСОБА_1 , утриманні. На його зауваження щодо такої поведінки лише викликали у ОСОБА_2 агресію. Неадекватна поведінка ОСОБА_2 також проявилась в тому, що вона серед дня розпивала алкогольні напої з невідомими особами поряд з продуктовим магазином, розташованим неподалік від дому, куди він, ОСОБА_1 , прийшов з донькою. Побачивши матір у такому стані, дитини була збентежена. Тому він, ОСОБА_1 , запропонував ОСОБА_2 припинити вживання алкоголю і поїхати з ним додому. Натомість ОСОБА_2 почала в присутності доньки ображати його нецензурною лайкою та втекла в невідомому напрямку. Невдовзі після цього ОСОБА_2 викликала поліції та звинуватила його у спробі її викрасти. Але перебуваю у приміщенні відділення поліції, вона поводила себе неадекватно і намагалася втекти, через що й була госпіталізована до психіатричної лікарні. Лікування ОСОБА_2 в умовах лікарні тривав 1,5 місяці. Але й після того ОСОБА_2 продовжувала поводити себе неадекватно, не намагалася влаштуватися на роботу і постійно прагнула куди-небудь поїхати. Така поведінка впливає на її здатність належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки в частині забезпечення належних умов для виховання, проживання та гармонійного розвитку. Це спонукало його, ОСОБА_1 , 01 серпня 2023 року звернутися до Люботинського міського суду Харківської області з позовом про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 разом з ним. Після відкриття судом провадження в справі він, ОСОБА_1 , самостійно виховував доньку та піклувався про її добробут, бо донька проживала саме з ним. Але ОСОБА_2 , до завершення судового розгляду в справі за його позовом про визначення місця проживання дитини, фактично викравши доньку, 31 грудня 2023 року змінили її місце проживання і виїхала з нею за межі України, і потім переїхала на окуповану територію Луганської області. Своїми діями ОСОБА_2 ще й зірвала процес навчання дитини у школі.
Ухвалою суду від 11 червня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження; відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали на подання відзиву на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом із копією позовної заяви і доданих до неї документів було направлено відповідачу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою від 15 липня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 виступив з промовою на підтримання заявленого ним позову та просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач у своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позову, наголосив на тому, що з відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про те, що їх донька проведене з нею кілька днів на свято Нового року, і на виконання цієї домовленості він привіз доньку до ОСОБА_2 , в квартиру, де вона на той час проживала на умовах оренди. Але вранці 01 січня 2024 року він не міг зв`язатися з колишньою дружиною і донькою, бо їх номери телефонів перебували поза зоною дії мережі мобільного оператора. Він одразу виїхав до будинку, де проживала на той час ОСОБА_2 , але в квартирі довгий час ніхто не відчиняв двері. Тому він змушений був звернутися до поліції з заявою про можливе викрадення його доньки. За кілька днів від поліцейських він дізнався, що ОСОБА_2 разом з їх донькою перетнула кордон України з Польщею, а потім вирушила до Білорусі і далі до Російської Федерації. Також з`ясувалось, що ОСОБА_2 потайки від нього виготовила для дитини новий закордонний паспорт, який був використаний для вивезення доньки за кордон.
Відповідач ОСОБА_2 про день, час і місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилася без поважних на то причин та відзив на позов не подала. Заяву про відкладення розгляду справи до суду відповідач не подавала. Тому суд, за згодою позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів в заочному порядку.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області Ровгейша Н.Н. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримала та просила задовольнити. В своїх поясненнях представник ОСОБА_5 посилалася на ті обставини, що при підготовці висновку щодо розв`язання спору були досліджені умови проживання позивача як батька дитини та враховані неприязні стосунки між сторонами, які виникли після розірвання шлюбу, та те, що під час судового розгляду в іншій справи про визначення місця проживання дитини відповідач ОСОБА_2 свідомо змінила місце проживання доньки без узгодження з батьком дитини, позивачем ОСОБА_1 .
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази, суд встановив наступне.
Сторони, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2015 року, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 лютого 2022 року, ухваленого в справі № 630/26/22 за позовом ОСОБА_2 , та яке набрало законної сили 21 березня 2022 року.
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 15 листопада 2017 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Позивач ОСОБА_1 з 20 квітня 2010 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою, починаючи з 17 вересня 2019 року, зареєстрована малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач ОСОБА_2 за даними Єдиного державного демографічного реєстру станом на 10 червня 2024 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 08 жовтня 2014 року.
Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
З довідки Люботинського ліцею № 2 Люботинської міської ради Харківської області від 31 січня 2024 року № 01-26/14 випливає, що дитина ОСОБА_3 на час складання довідки є ученицею 1 класу Люботинського ліцею № 2.
Отже батьками дитини були докладені зусилля для отримання дитиною доступу до загальної середньої освіти та її здобуття у встановленому порядку.
Але між сторонами, як батьками малолітньої дитини, влітку 2023 року виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Як вбачається з рішення від 11 липня 2024 року, ухваленого в справі № 630/939/23, Люботинським міським судом Харківської області був розглянутий по суті позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 22 серпня 2024 року.
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 липня 2024 року в справі № 630/939/23 були встановлені наступні обставини. Відповідач ОСОБА_2 була направлена 19 липня 2023 року екіпажем швидкої медичної допомоги на лікування КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», де проходила лікування в умовах стаціонару до 24 серпня 2023 року, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 5229, наданої КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Госпіталізації, як про це вказано у виписці, перебувало те, в період проживання в Німеччині у ОСОБА_2 на тлі вживання алкоголю розпочалась депресія, через що соціальні служби погрожували відібрати дитину, якщо вона продовжуватиме вживання алкоголю, це спонукало її повернутися в Україну. Але після повернення вона, ОСОБА_2 , продовжила вживати алкоголь, на світанку уходила з дому і фактично припинила доглядати за донькою; в поведінці була збудженою і проявляла агресію до колишнього чоловіка.

Починаючи з 28 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_2 оселилася в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка була надані їй у тимчасове користування на строк до 28 березня 2024 року на підставі договору найму житлового приміщення від 28 вересня 2023 року.

Окреме проживання сторін лише підсилило виниклий спір щодо визначення місця проживання дитини. Те, що відповідач ОСОБА_2 не була налаштована на вирішенні такого спору за взаємною згодою з позивачем свідчить та обставина, що ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали 01 січня 2024 року за межі України, що підтверджено інформацією Державної прикордонної служби України, викладеною в листі від 08 січня 2024 року.

В межах судового розгляду даної справи ухвалою від 05 грудня 2024 року була витребувана з Державної прикордонної служби України інформація про виїзд за межі території України ОСОБА_2 і малолітньої дитини ОСОБА_3 . У листі від 10 грудня 2024 року Державна прикордонна служба України підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 і малолітня дитина ОСОБА_3 перетнули державний кордон України 01 січня 2024 року через пункт пропуску «Ягодин» у напрямку виїзду з України, і станом на 05 грудня 2024 року до України не повертались.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі № 183/1464/22, постанова від 25 березня 2024 року, зробила такий висновок. Судове рішення про визначення місця проживання дитини по своїй суті є рішенням про визнання, а за своїм змістом це рішення немайнового характеру. Зважаючи на відсутність у судовому рішенні про визначення місця проживання дитини обов`язку вчинення дій боржником (тим із батьків, з яким фактично проживає дитина), таке рішення не підлягає примусовому виконанню. Чинне законодавство не передбачає, що невиконання одним з батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з другим із батьків є умовою/підставою застосування ст. 162 СК України. Основною умовою застосування ст. 162 СК України є факт «самочинної зміни місця проживання дитини».

У СК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин для випадку, коли один з батьків змінив без згоди другого з батьків місце проживання дитини до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце її проживання не змінював. Подібною нормою є ст. 162 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Очевидно, що позбавлення матері (батька) права ініціювати позов про відібрання дитини, у разі коли один із батьків змінив місце проживання до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання дитини не змінював, суперечить принципу розумності та справедливості.

Мати (батько) має право на пред`явлення позову про відібрання дитини, у разі коли один з батьків змінив без згоди другого з батьків місце її проживання до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання дитини не змінював, згідно з ст. 162 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Отже, є підтвердженим той факт, що відповідач ОСОБА_2 , як матір малолітньої ОСОБА_3 , змінила місце проживання дитини без узгодження цього з батьком дитини, позивачем ОСОБА_1 , та фактичного вирішення по суті рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 липня 2024 року виниклого між батьками спору про визначення місця проживання дитини. На час розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 не вчинені дії на виконання рішення суду від 11 липня 2024 року і малолітню дитину ОСОБА_3 не передано батькові позивачу ОСОБА_1 для проживання за визначеною адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як вже було зазначено вище, з довідки Люботинського ліцею № 2 Люботинської міської ради Харківської області від 31 січня 2024 року № 01-26/14 було встановлено, що дитина ОСОБА_3 на час складання довідки є ученицею 1 класу Люботинського ліцею № 2. В довідці також вказано, що дитина відвідувала дистанційне навчання в школі разом з батьком ОСОБА_1 . Але з 08 січня 2024 року дитина ОСОБА_3 дистанційно не навчається та її матір ОСОБА_2 на телефонний зв`язок з вчителем та керівництвом навчального закладу не виходить, що спонукало керівництво навчального закладу звернутися до відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області та до Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради з повідомленням про необхідність захистити права малолітньої ОСОБА_3 на здобуття середньої освіти.

Це вказує на те, що дії відповідача ОСОБА_2 , спрямовані на зміну місця проживання дитини ОСОБА_3 без згоди позивача ОСОБА_1 , призвели до припинення здобуття дитиною початкової середньої освіти.

Згідно з висновком № 03-36/716 від 18 лютого 2025 року Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає за доцільне відібрання малолітньої ОСОБА_3 від матері ОСОБА_2 , оскільки це відповідатиме інтересам дитини

Враховуючи, що досліджені докази свідчать про ухилення відповідача від виконання обов`язків по забезпеченню належних умов для проживання доньки, здобуття нею загальної середньої освіти, суд задовольняє вимогу позивача про відібрання дитини.

Малолітню дитину, ОСОБА_3 , суд передає на вихованню позивачу ОСОБА_1 , який є для неї рідним батьком та має можливість забезпечити дитину сімейним вихованням та усім необхідним для її розвитку. До такого висновку суд дійшов з огляду на наявність у позивача постійного місця проживання та визначення місця проживання дитини саме з ним на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Згідно з матеріалами справи позивачем ОСОБА_1 06 червня 2024 року по платіжній інструкції № 0.0..1 було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., що відповідає розміру ставки судового збору при зверненні до суду з вимогою немайнового характеру. З огляду на задоволення вимоги про відібрання дитини, вказану суму витрат відповідач повинна компенсувати на користь позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 170 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 263, 265, 280, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.

Передати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого виховання батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою до Харківського апеляційного суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, , адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 26.

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складено 14 березня 2025 року.