Справа № 686/6466/24
Провадження № 2/686/807/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

В березні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 17.10.2023 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 260300грн. за умови повернення до 31.12.2023, проте в обумовлений строк відповідач грошові кошти не повернув, оскільки відповідач відмовляється виконувати зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 260 300 грн. та судові витрати.

22.04.2024 представник відповідача подав відзив на позов, де вказав, що обставини зазначені у позовній заяві не відповідають дійсності, та містять ознаки складу злочину, а саме, шахрайства. ОСОБА_2 станом на 17.10.2023 під час написання боргової розписки перебував у трудових відносинах з позивачем ОСОБА_4 , дійсно мав довірливі відносини та звертався до ОСОБА_4 з проханням про отримання грошових коштів, що є предметом розгляду справи, але грошові кошти в сумі 260 300,00 (двісті шістдесят тисяч триста гривень нуль копійок) гривень він не отримав так як позивач вказав, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства та посвідчення факту передачі отримання коштів від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 має бути посвідчено за присутності свідків у нотаріуса. Таким чином написана розписка була залишена в робочому місці ОСОБА_2 без підпису відповідача та фактичної передачі йому грошових коштів зазначених у розписці, відповідно грошові кошти відповідачу надані не були. В подальшому відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали погіршуватися та ОСОБА_4 вплинув на те, щоб ОСОБА_2 був звільнений з підприємства на якому він працював. Відповідно вказана розписка залишилась на робочому місці відповідача ОСОБА_2 , доступу до якого він не мав.

Вважаємо, що ОСОБА_5 використовує вказану розписку, як засіб незаконного збагачення, невідома особа поставила свій підпис у вказаній розписці, а юристи працюють над стягненням не існуючого боргу. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. В загальному, боргова розписка не потребує нотаріального посвідчення. Однак, у разі виникнення ситуації, коли позичальник не визнає факту укладення договору позики та справжність підпису на борговій розписці процес доведення укладення договору позики між сторонами, а також дійсності боргової розписки може зайняти деякий час. Для встановленню справжності підпису позичальника проводиться судово-почеркознавча експертиза. Також варто наголосити на тому, що у разі відсутності у розписці положення про те, що передача грошей в позику вже відбулася, стягнення коштів стане фактично неможливим.

30.04.2024 представник позивача надала відповідь на відзив, де вказала, що ОСОБА_2 дійсно працював в СТОВ «Віньковецьке молоко» на посаді виконавчого директора станом на 17.10.2023 до звільнення з посади, за вказаний період жодної підпорядкованості із позивачем у відповідача не було. Крім цього зазначила, що ОСОБА_2 самостійно і власноручно написав заяву про звільнення, яку надіслав засобами поштового зв`язку. Відповідач не звертався до правоохоронних органів із заявою про примусове звільнення, або із заявою, що ним написано боргову розписку без підпису і в подальшому він побоюється аби вона не була використана проти нього шляхом фальсифікування підпису. Право вимоги повернення коштів за борговою розпискою підтверджується наявністю у позичальника оригіналу такої розписки. Відсутність оригіналу зводить таку вимогу нанівець. Розбираючи розписку та законодавство, чітко бачимо, що відповідач зазначає у розписці, що він позичив кошти, закінчена форма дії, тобто ми розуміємо, що кошти йому було передано до моменту написання розписки, сума боргу, кошти, які він отримав, ідентифікаційні дані особи від якої отримав таку суму коштів, та відповідно власні ідентифікаційні дані та підпис. І термін до якого зобов`язується виконати зобов`язання, а саме повернути кошти.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

17.10.2023 ОСОБА_2 позичив в ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 260 300 грн. та зобов`язався повернути кошти до 31.12.2023, про що написав власноручно розписку.

Позивач звертаючись до суду вказав, що відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, гроші не повернув.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог цивільного процесуального закону метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач заперечуючи проти позову, вказав, що розписка була написана ним без підпису та фактичної передачі грошей, а в подальшому була використана позивачем у власних цілях.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 21.08.2024 № 622/24-26 підпис від імені ОСОБА_2 у розписці про позику грошових коштів від 17.10.2023 виконано самим ОСОБА_2 .

Щодо довідки за результатами опитування ОСОБА_2 із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа від 08.05.2024, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Надана відповідачем довідка за результатами опитування ОСОБА_2 із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа від 08.05.2024 не є висновком експерта, а тому є неналежним доказом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, оскільки оригінал розписки перебуває у позивача, відповідачем не спростовано доводи позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 260 300 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 603 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, на підставі ст.ст. 524, 526, 533, 610, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 260 300 грн. та судовий збір в розмірі 2 603 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту рішення: 10.04.2025.

Суддя: