Провадження №2/751/160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В. С.

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача - Приходько В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

Встановив:

25.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, про визнання за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є рідною дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження. Зазначає, що 22.08.1981 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла і після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка за життя належала останній. Вказує, що зазначену квартиру мати отримала, як член ЖБК №103, на підставі ордеру на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів в м.Чернігові 27.04.1988 року. За даним ордером до складу сім`ї власника ОСОБА_3 , включено і її, як дочку. Проте, за життя мати не здійснила державну реєстрацію вказаного нерухомого майна та не отримала свідоцтво про право власності на житло, але склала заповіт, яким вище вказану квартиру заповіла їй. Посилається, що в установлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвої-Максименко Т.А. з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом, і приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №12/2024. Проте, 25.07.2024 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою-Максименко Т.А. надано довідку за №70/01-16 про неможливість оформлення спадщини, у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на квартиру. Посилається, що зазначена відмова приватного нотаріуса унеможливлює реалізацію її права на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.12.2024 року, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвої-Максименко Т.А. належним чином завірену копію спадкової справи №12/2024, заведену після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.22)

23.01.2025 року від відповідача Чернігівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (з додатками) в якому просить відмовити в позові в повному обсязі. Заперечення обгрунтовані тим, що з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не належить до майна комунальної власності міста Чернігова, а перебуває у власності ЖБК, що підтверджується ордером на житлове приміщення. Оскільки, за життя, ОСОБА_3 не було оформлено право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то для підтвердження підстав для визнання права власності в порядку спадкування у випадку не оформлення спадкодавцем права власності на майно в житлово-будівельному кооперативі мають бути надані докази, що підтверджують членство ОСОБА_3 в кооперативі й внесення нею пайового внеску за спірне майно в повному обсязі. Проте, такі документи відсутні, а тому підстав для задоволення позову не має. (а.с.28-29)

На виконання вказаної ухвали суду, 29.01.2025 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою-Максименко Т.А. надано копію спадкової справи №12/2024 (з додатками) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.46-64)

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18.02.2025 року, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.67)

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, при викладені пояснень посилались на обставини зазначені в позові. Представник позивача звернулась до суду з клопотанням про долучення доказів до матеріалів, а саме довідки №7 від 26.02.2025 року виданої ОЖБК м.Чернігова.

Представник відповідача - Чернігівської міської ради, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та долучення до матеріалів справи довідки №7 від 26.02.2025 року виданої ОЖБК м.Чернігова.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 12/2024, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть від 04.01.2024 року серії НОМЕР_1 . (а.с.11)

Кровне споріднення позивача і померлої ОСОБА_3 , підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , серії НОМЕР_2 від 12.04.1960 року (а.с.9) та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 від 22.08.1981 року (а.с.10). Після укладення шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 , як члену ЖБК № 103, 27.04.1988 року видано Ордер на житлове приміщення (№049), а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 39,69 кв.м. Квартиру було надано на сім`ю у складі трьох чоловік, до якого входить і позивач. (а.с.12)

Ордер був виданий на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 13.07.1984 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 03.06.1985 року за №294.

Згідно технічного паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_1 , квартира складається з трьох кімнат, загальна площа 69,1 кв.м., була побудована у 1988 році. (а.с.17-20)

За життя, 02.04.1997 року ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Романенко В.О., зареєстрований в реєстрі за №1095, відповідно до якого: «Я, ОСОБА_3 , що мешкаю в АДРЕСА_2 , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження, належну мені квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , я заповідаю ОСОБА_1 ». (а.с.52)

Заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за №382806. (а.с.51)

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Отже, у відповідності до ст.1217 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У встановлений законом строк позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвої-Максименко Т.А. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №12/2024. (а.с.47-64)

Листом від 25.07.2024 року за №70/01-16 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою-Максименко Т.А. було повідомлено позивача, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) на ім`я ОСОБА_1 не вважається можливим, в зв`язку з тим, що не надано належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на кв. АДРЕСА_1 . Зазначено, що на її запит ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 17.06.2024 року за №8206 надано відповідь, що станом на 31.12.2012 року в КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано. Рекомендовано звернутись до суду з відповідною позовною заявою. (а.с.14-15)

З довідки Об`єднання житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова №7 від 26.02.2025 року виданої, на ім`я члена НОМЕР_4 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що відповідно до відомостей Книги особових рахунків: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 вступила до кооперативу в 1988 році, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , квартира виплачена 1992 році.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У відповідності до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Пунктом 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Пунктом 8 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , як член кооперативу ЖБК №103, 27.04.1988 року на підставі ордеру на житлове приміщення (а.с.12), отримала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку виплатила у 1992 році, що підтверджується довідкою ОЖБК м.Чернігова №7 від 26.02.2025 року.

Таким чином, спадкодавець за життя набула права власності на вказане нерухоме майно, проте не зареєструвала його в установленому законом порядку, а тому спірна квартира включається до складу спадкового майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п. 3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач позбавлена можливості здійснити своє право на спадкування за заповітом у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на вищезгадану квартиру, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані докази у сукупності з правовими нормами, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Чернігівська міська рада (місцезнаходження: 14000, місто Чернігів, вул. Магістратська,7, 0).

Повний текст рішення суду складений 19.03.2025 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач