Справа №: 343/2542/24
Провадження №: 2/343/164/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2025 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
судді Монташевич С. М.,
з участю: секретарів судового засідання - Оленяк С.І., Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/2542/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
за участю: представника позивача - адвоката Комарницького Е.Г.,
Стислий виклад позицій сторін:
Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання вони набули спірне майно, яке є спільною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу вони не досягли домовленості про поділ майна, тому, враховуючи те, що спірне майно набуте під час шлюбу, просить здійснити його розподіл. При поділі врахувати, що відповідач, проживаючи за кордоном та маючи стабільний дохід, жодного разу не сплачував аліменти на їхню доньку, хоча такі повинен сплачувати на піставі судового наказу від 23.08.2023, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, тобто ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, що є підставою для відступлення від рівності часток подружжя при поліді спільного майна.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Комарницький Е.Г. у судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив його задовольнити. Не заперечив щодо заочного розгляду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та повістки про виклик до суду з позовною заявою з додатками рекомендованими поштовими відправленнями (а.с. 36, 41, 49, 52, 69) за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 34), які повернулися з відмітками "адресат не проживає", "виїхав" (а.с. 39-40, 43-44, 53-54, 60-61, 70-71), а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 51, 54, 84). Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
29 листопада 2024 року суд відкрив провадження у даній справі та призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, про що постановив відповідну ухвалу.
23 грудня 2024 року представник позивачки подав заяву про проведення підготовчого судового засідання за їхньої відсутності, позов підтримав.
23 грудня 2024 року суд постановив ухвалу, якою підготовче провадження закрив, справу призначив до судового розгляду по суті.
20 лютого 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд даної справи, а також після вступного слова сторін задоволив клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні для уточнення даних по земельній діялнці для ОСГ.
28 лютого 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення розгляду справи.
19 березня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про долучення доказів та про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:
як встановлено з матеріалів справи, сторони зареєстровали шлюб 14 лютого 2011 року.
За час шлюбу в них народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить її свідоцтво про народження (а.с. 26).
Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.05.2024, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 14.02.2011, розірвано. Неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю (а.с. 19-22). Рішення суду набрало законної сили 11 червня 2024 року.
На підставі судового наказу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.08.2023, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щоміячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).
Даних про те, чи пред`явлено судовий наказ до примусового виконання та чи наявна заборгованість зі сплати аліментів, матеріали справи не містять.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 400278504 від 22.10.2024, за ОСОБА_2 14.08.2013 зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,7 кв.м., в АДРЕСА_1 . Підставою реєстрації права власності слугував договір купівлі-продажу від 14.08.2013 (а.с. 25). Ринкова вартість вказаного нерухомого майна складає 396677 грн, на що вказує висновок про вартість об`єкта оцінки (а.с. 28).
Оцінка суду та норми права, які застосував суд:
дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 лютого 2011 року до 11 червня 2024 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування в шлюбі за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на таке нерухоме майно, а саме:
- 18 серпня 2013 року - на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,7 кв.м, в АДРЕСА_1 , який перейшов йому у власність на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2013;
та, з огляду на вимоги ст. 377 ЦК України (в редакції на час виникнення права власності), згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача),
Вказане свідчить про те, що житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте подружжям за час шлюбу, а тому підлягає поділу між сторонамим.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначає позивачка в позовній заяві, при поділі спільного майна слід відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за нею право власності на 3/4 частки майна, оскільки відповідач не бере участі в утиманні дитини, хоча на підставі судового наказу з нього стягнуто аліменти на її утримання.
На підтвердження ухилення відповідача від утримання дитини ОСОБА_1 надає тільки судовий наказ від 23.08.2023, проте будь-яких інших доказів з приводу того, чи був пред`явлений такий виконавчий документ до примусового виконання, чи наявна заборгованість по сплаті аліментів, не долучає. Не зазначає позивачка і те, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, не наводить доказів з даного приводу, адже саме за таким розміром аліментів вона зверталася до суду з відповідною заявою, вважаючи його достатнім для утримання дочки. Тому суд вважає, що обставина по недотриманню обов`язку з утримання дитини є недоведеною, а відтак вона не може слугувати підставою для відступу від рівності часток при поділі спільного майна подружжя.
Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, стороною позивачки не доведено, будь-яких інших доказів на підтвердження цього не надано.
При цьому суд звертає увагу, що у разі несплати відповідачем аліментів, позивачка має право на укладення договору в порядку ст. 190 СК України про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, земельну ділянку тощо).
Таким чином, вирішуючи спір, суд, на підставі належним чином оцінених доказів та встановлених на їх підставі обставин, встановивши, що спірні житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування набуті у власність відповідача в період перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу вказаного майна шляхом визнання за кожною зі сторін права на 1/2 її частку, що відповідає положенням ч. 1 ст. 70 СК України, а позовні вимоги в цій частині задоволити частково.
Розподіл судових витрат між сторонами:
відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору в розмірі 3746,68 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 6).
Доказів на підтвердження понесення інших витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, позивачка не надала як і не заявила про намір подати такі докази.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2471 (дві тисячі чотириста сімдесят одну) гривню 39 копійок сплаченого судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич