Справа № 345/412/25
Провадження № 22-ц/4808/552/25
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року, постановлену судом у складі судді Гапоненко Р. В.,

за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначила, що з 12 вересня 2022 року по 07 листопада 2022 року працювала у відповідачки на посаді маляр-штукатур, однак відповідачка у встановлюваному законом порядку не оформлювала з нею трудові відносини, та не виплачувала їй заробітну плату.

Просила суд встановити факт того, що вона знаходилась у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на посаді маляра-штукатура у період з 12 вересня 2022 року по 07 листопада 2022 року. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь заробітну плату в розмірі 14 000 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати повернуто.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця посилається на те, що ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року її позовну заяву було залишено без руху з причини несплати судового збору та не надання доказів поважності пропуску строку звернення до суду. На виконання вимог ухвали нею було подано заяву про звільнення її від сплати судового збору з доказами скрутного матеріального стану, а саме довідку з пенсійного фонду про доходи у період з 01 січня 2020 року по лютий 2025 року, відомості з податкової служби щодо джерел доходів, відомості з пенсійного фонду довідка ОК-5, відомості з Ощадбанку від 17.02.2025 року про арешт банківського рахунку, довідка Ощадбанку про зарахування пенсії на картковий рахунок.

Скаржниця зазначила, що суд першої інстанції не проаналізував її клопотання про звільнення від сплати судового збору, не врахував, що розмір судового збору перевищує 5% її сукупного доходу та не врахував, що її рахунок арештовано.

Вважає висновок суду першої інстанції про те, що з доданих до заяви документів не вбачається можливість звільнення позивачки від сплати судового збору не відповідає обставинам справи.

Щодо строків звернення до суду зазначила, що в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків позивачка обґрунтувала причину пропуску строку звернення до суду у зв`язку зі зверненнями до державних органів з метою досудового врегулювання даного спору.

В тексті позовної заяви просила вважати строк звернення не пропущеним, що за своєю суттю є клопотанням, проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нею таке клопотання не заявлялось.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала повернення заяви позивачеві (заявникові) входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з доданих до заяви документів суд не вбачає можливість звільнення позивачки від сплати судового збору згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на її користь заробітної плати у сумі 14000 грн. В заяві про усунення недоліків позивачка посилається на процедуру досудового врегулювання спору, однак поновити строк звернення з даною позовною вимогою до суду не просить. Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не усунула в повному обсязі недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати положенням статті 175 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про виплату заробітної плати було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору. Клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору суд вважав необґрунтованим , оскільки до нього не надано доказів на підтвердження наведених підстав для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що предметом спору є не виплачена заробітна плата за період з 12.09.2022 року по 07.11.2022 року, позивачка звернулась до суду з позовом 30.01.2025 року з пропуском строку звернення до суду встановленого ст. 233 КЗпП України.

Суд зазначив, що позивачці необхідно обґрунтувати дотримання вказаних вище строків для звернення до суду з даним позовом.

Крім того зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що позивачка має фах маляра-штукатура.

Як вбачається із матеріалів справи 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій просила звільнити її від сплати судового збору у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5% її річного доходу за попередні календарні роки. На підтвердження чого надала довідку з пенсійного фонду про доходи у період з 01 січня 2020 року по лютий 2025 року, відомості з податкової служби щодо джерел доходів, відомості з пенсійного фонду довідку ОК-5, відомості з Ощадбанку від 17.02.2025 року про арешт банківського рахунку, довідку Ощадбанку про зарахування пенсії на картковий рахунок.

На підтвердження фаху маляра-штукатура позивачкою надано диплом НОМЕР_1 Львівського будівельного технікуму, копію трудової книжки, що підтверджує стаж роботи на посаді маляра-штукатура.

Щодо строків звернення до суду позивачка зазначила, що нею детально зазначено заходи, які були позивачкою вжиті щодо досудового врегулювання спору.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про виплату заробітної плати вважано неподаною і повернуто заявнику у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунула в повному обсязі недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з доданих до заяви документів суд не вбачає можливість звільнення позивачки від сплати судового збору згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» та вимоги ухвали суду від 04 лютого 2025 року не виконані.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 503/1904/16-ц (провадження № 61-16898св18) зазначено, що «…апеляційний суд, розглядаючи клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору та відмовляючи у його задоволенні повинен був діяти відповідно до вимог статті 121 ЦПК України 2004 року: продовжити строк на усунення недоліків, а не одразу повертати апеляційну скаргу заявникам, адже у останніх не було можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого в оскаржуваному рішенні відповідного процесуального рішення за клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Подаючи клопотання про зменшення або звільнення, відстрочення, або розстрочення сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що, очевидно, надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення апеляційної скарги чи іншого процесуального звернення є невиправданим».

Тобто, у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд може продовжити заявнику строк для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення апеляційної скарги, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) наголошено на тому, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачка надала суду заяву про усунення недоліків в якій заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5% її доходу і вона не може користуватися карткою, оскільки на її рахунки накладено арешт.

Суд вказане клопотання не розглянув, не прийняв рішення про задоволення чи відмову у звільненні позиваки від сплати судового збору та не надав можливості у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, продовжити заявнику строк на усунення недоліків з таким розрахунком, щоб позивачка мала можливість усунути зазначені недоліки і сплатити судовий збір, а не одразу повертати позовну заяву.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 503/1904/16-ц (провадження № 61-16898св18), від 21 квітня 2021 року у справі № 216/4979/19 (провадження № 61-17040св20) від 28 вересня 2022 року у справі № 755/17444/20 (провадження № 61-15165св21).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що залишаючи позовну заяву без руху суд не звернув уваги, що в позовній заяві ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору, оскільки вона звернулась до суду за захистом своїх трудових прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом позову є захист трудових прав, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» є самостійною підставою для звільнення позивачки від сплати судового збору.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху на зазначене уваги не звернув, не вирішив клопотання позивачки про звільнення її від сплати судового збору за обставин, вказаних у позовній заяві.

За таких обставин ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року є передчасною та такою, що порушує право позивачки на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з причин пропуску строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивачки заробітної плати у сумі 14000 грн, виходячи з наступного.

Статтею 233 КЗпП України встановлені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, відповідно до ч. 1, 2 даної норми працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП України).

За змістом ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року.

Норми ст. 233 КЗпП є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Наслідком пропуску таких строків є відмова у задоволенні позову, тобто відмова у наданні судового захисту.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статетю 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Всупереч наведених вище норм, суд першої інстанції, не відкривши провадження у цій справі, не встановивши її обставин та не вислухавши аргументи сторін, безпідставно вдався до оцінки причин пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження. Питання щодо строків звернення позивачки до суду з позовом про порушення трудових прав підлягає вирішенню судом при розгляді справи по суті із зазначенням в рішенні суду мотивів, чому суд поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева