Провадження № 2/752/2632/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків, -

в с т а н о в и в:

Державна іпотечна установа звернулася у суд з позовом про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року позов ПАТ "КБ "Надра" задоволено частково. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором в сумі 471 511,90 доларів США, що в еквіваленті становить 3 767 332,90 грн., та судові витрати в сумі 3 219,00 грн. в рівних частинах.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року задоволена заява Державної іпотечної установи. Постановлено стягувача ПАТ КБ "Надра" у справі за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, замінити на Державну іпотечну установу (), як правонаступника за правом грошової вимоги до боржників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У липні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з заявою про поновлення строку для пред"явлення виконавчого листа до виконання, виданого на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.06.2023 року, відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2023 року задоволено позов Державної іпотечної установи. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи компенсаційні платежі (три відсотки) за безпідставне користування кредитними коштами за період з 01.03.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 150 753,17 грн.

Оскільки відповідачі не сплатили заборгованість за кредитним договором, порушивши взяті на себе грошові зобов"язання, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 04.10.2024 року у розмірі 1 097 212.17 грн. за період з 24.02.2022 року по 20.09.2024 року, яка складається з 195 534,79 грн. трьох відсотків річних та 901 677,38 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 54)

Відповідачі у встановлений законом строк не подавали відзиви на позовну заяву.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача подала заяву про судовий розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

09 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», назву якого змінено на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 117/П/99/2006-840, за умовами якого банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 245000 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до умов цього договору, відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки 9,5% річних. Кредит видано на строк до 09 жовтня 2036 року. Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом.

У разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Цільовим використанням кредиту сторони визначили: проведення розрахунків по договорам купівлі-продажу від 09.10.2006 р., згідно яких позичальник придбає у власність нерухоме майно - садовий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки , що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору іпотеки від 09.10.2006 р., укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , термін «кредитний договір» визначено - кредитний договір № 117/П/99/2006-840 від 09 жовтня 2006 р.

Відповідно до змісту договору поруки, укладеного 09 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , остання поручилась перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 98/П/99/2006-840, в тому числі: повернути до 09 жовтня 2036 р. кредит в сумі 245 000 доларів США, сплатити відсотки з розрахунку 9,5% річних, сплатити інші платежія, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2012 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Комерційний Банк «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 471 511,90 доларів США, що в еквіваленті становить 3 767 332,90 грн. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» судові витрати в сумі 3 219,00 грн, по 1609 грн 50 коп. з кожного відповідача. (а.с. 27)

03 жовтня 2013 року на виконання вказаного рішення Голосіївським районним судом м. Києва було видано чотири виконавчих листи.

З листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року по справі №2601/7174/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №11/П/99/2006-840 від 09 жовтня 2006 року в сумі 471 511,90 доларів США, що в еквіваленті становить 3 767 332,90 грн. З огляду на те, що в ході проведених виконавчих дій майна боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, та керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 26.06.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. від 26 червня 2015 року було повернуто виконавчий лист №22601/1465/12, виданий Голосіївським районним судом м.Києва від 03 жовтня 2013 року, стягувачеві та зазначено повторний строк пред`явлення до виконання до 26 червня 2016 року.

21 травня 2020 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., за реєстраційним № 1436, відповідно до умов якого Державна іпотечна установа стала новим кредитором/іпотекодержателем/заставодавцем за кредитним договором № 117/П/99/2006-840 від 09.10.2006 р. (а.с. 33)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року було замінено стягувача у справі Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на Державну іпотечну установу. (а.с. 19)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року було задоволено заяву Державної іпотечної установи про видачу дублікату виконавчого листа №2601/7174/12, виданого 03 жовтня 2013 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляцйного суду від 14.06.2023 року, відмовлено в задоволенні заяви Державної іпотечної установи про поновлення строку для пред"явлення виконавчого листа до виконання, виданого на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року. (а.с. 21)

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2023 року задоволено позов Державної іпотечної установи. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи компенсаційні платежі (три відсотки) за безпідставне користування кредитними коштами за період з 01.03.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 150 753,17 грн.

Звертаючись у суд даним позовом, Державна іпотечна установа зазначає, що відповідачі рішення суду належним чином не виконали та заборгованість перед позивачем вже тривалий час не погашають, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 04.10.2024 року у розмірі 1 097 212.17 грн. за період з 24.02.2022 року по 20.09.2024 року, яка складається з 195 534,79 грн. трьох відсотків річних та 901 677,38 грн. інфляційних втрат.

Зазначений розрахунок стороною відповідача спростовано в ході розгляду справи не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав.

У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивачем складено та надано суду розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період із 24.02.2022 року по 20.09.2024 року, що становить суму в розмірі 1 097 212,17 грн., який стороною відповідачів спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання рішення суду

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимогистатті 625 ЦК України та у Постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, а тому суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідачі у справі були обізнані про грошове зобов`язання, оскільки, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013 року у справі № 2601/7174/12 із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 117/П/99/2006-840 від 09.10.2006 року в сумі 471 511,90 доларів США, що в еквіваленті становить 3 767 332,90 грн., та відповідачі були присутні під час розгляду судом апеляційної інстанції їх апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати коштів, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Суд при вирішенні даного спору звертає увагу на те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а тому його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та докази на спростування доводів позивача в цій частині відповідачами суду надано не було.

Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено достатніми доказами підстави, з якими закон пов`язує можливість стягнення із відповідачів на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України, та доводи позову стороною відповідачів спростовані не були, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в сумі 16 458,18 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків, - задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державної іпотечної установи 01113 м. Київ, бульвар Л.Українки, 34, офіс 201, ) 195 534,79 грн. трьох відсотків річних та 901 677,38 грн. інфляційних втрат.

Стягнути в рівних частинах із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державної іпотечної установи 01113 м. Київ, бульвар Л.Українки, 34, офіс 201, ) 16 458,18 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 березня 2025 року.

Суддя: