Справа №534/3062/24
Провадження №2/534/904/24
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Дегтяр Є.І., представника позивача Роменської О.О., відповідачки ОСОБА_1

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Орган опіки та піклування - виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері без позбавлення її батьківських прав у зв`язку із ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини та жорстокого поводження з нею, стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в зв?язку із скоєнням матір?ю ОСОБА_1 фізичного насильства над дитиною ОСОБА_3 та винесення термінового заборонного припису, та перебуванням її у стані алкогольного сп?яніння, відмови біологічної баби ОСОБА_4 на тимчасове влаштування дітей до її родини, обоє дітей з метою соціального захисту та тимчасового влаштування, були поміщені у педіатричне відділення лікарні. Після цього представником ювенальної превенції та завідувачем педіатричного відділення були складені акти проведення рівня безпеки дітей та було встановлено, що дитина ОСОБА_5 , школу відвідує не регулярно, у класного керівника іноді складалося враження, що мати ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп?яніння. Під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 було встановлено, що у них мінімальний запас продуктів, приготованої їжі не має.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. При цьому зазначила, що було зафіксовано лише один випадок жорстокого поводження відповідача з дитиною, а саме в обідній час ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 на подвір`ї, де відповідачка потягла дитину до себе за капюшон курточки.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та залишити дитину з нею, оскільки в даний час вона батьківські обов`язки виконує належним чином, жорстокого поводження з донькою ОСОБА_5 не допускала , не била її і тілесних ушкоджень , які були у дитини виявлені вона могла отримати на дитячому майданчику. Допускає , що тілесні ушкодження на обличчі дитини могли з`явитись і тоді , коли вона не хотіла віддавати її свасі і потягла до себе за капюшон, оскільки вона хотіла забрати дитину до себе.

Суд, заслухавши учасників дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір`ю малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даний час проживають у АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 03.09.2019, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_8 ».

Відповідно до повідомлення начальника ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, до них надійшла інформація про вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно акту обстеження житлово- побутових умов ОСОБА_1 остання проживає в АДРЕСА_2 разом із співмешканцем ОСОБА_9 та малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житлово-побутові умови проживання сім`ї ОСОБА_1 та санітарний стан помешкання задовільні. Для дітей наявні мінімальні умови для виховання та розвитку (а.с.9).

Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області прийняв рішення №330 від 22.11.2024 щодо негайного відібрання дитини у матері та затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав у матері.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району про доцільність відібрання дитини від матері не позбавляючи її батьківських прав , орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_1 ( а.с.4-6).

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 2) жорстоко поводяться з дитиною; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 4) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07. 2015 у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12. 2008 у справі «Савіни проти України).

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Звертаючись в суд з позовом, орган опіки та піклування посилався на те, що відповідач жорстоко поводилась з дитиною.

За змістом матеріалів справи, а саме з повідомлень ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області , вбачється, що 19.11.2024 відповідач жорстоко поводилась по відношенню своєї доньки ОСОБА_5 , а саме нанесла їй тілесні ушкодження, у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини, її було примусово відібрано від матері, оскільки мати вчиняла домашне насильство.

Однак жодного доказу , щодо наявності у дитини тілесних ушкоджень до позову не надано, як не надано і доказів перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, на підставі наданих доказів та пояснень було встановлено, що мати працевлаштована, проявляє бажання забрати доньку, в даний час вони гарно спілкуються та між ними стійкий зв`язок.

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що відповідач усвідомила свою поведінку та в подальшому вчиняє дії, що вказують про бажання належно виконувати свої батьківські обов`язки, повернути доньку додому та налагодити зв`язок. Зафіксовані події актом проведення оцінки ризиків рівня безпеки дитини це лише епізодичний випадок, одиночний факт, спричинений певними життєвими обставинами відповідача. На час розгляду справи судом не встановлено обставин, що свідчать про існуючі ризики імовірного насилля по відношенню до дитини з боку матері.

В найкращих інтересах дитини є недоцільним розлучення дитини із матір`ю з огляду на вік дитини, її звички, перебування з матірю з моменту народження.

Суд виходить із того, що найкращим для дітей є їх проживання в рідній сім`ї.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що належних та допустимих доказів небезпеки для здоров`я, життя та морального виховання малолітніх дітей, у разі залишення їх з матір`ю, достатніх для задоволення позовної заяви, відсутні, тому позов слід залишити без задоволення.

Так само, не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідачів аліментів, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав,підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок держави, відповідно до п.14 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 19, 150, 160, 180-183 СК України, ст.ст.200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В позові Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Т.О.Куц