Справа № 539/4162/24
Провадження № 2/539/100/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
за участі секретаря Бас В.Г.,
учасники справи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Лубни Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
27 294 (двадцять сім тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок заборгованість за тілом кредиту;
519 (п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 31 (тридцять одна) копійка прострочена заборгованість за відсотками;
10 905 (десять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок прострочена заборгованість за комісією;
965 (дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок збитки від інфляції;
157 (сто п`ятдесят сім) гривень 04 (чотири) копійки 3% річних відповідно до статті 625 ЦПК України.
15 грудня 2021 року між Банком та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (позивач) було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач отримав за гроші від Банку право вимоги за кредитними договорами своїх боржників, у тому числі за кредитним договором відповідача.
Відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку, ураховуючи умови договору факторингу.
22 листопада 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому від заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що позивач помилково під час розрахунку заборгованості за кредитним договором включив суму комісії за користування кредитом, оскільки такі умови договору є нікчемними, що також підтверджується практикою Верховного Суду. Крім того, відповідач повідомив, що позивачем не надано доказів перерахування коштів за кредитним договором. На думку відповідача, виписка по особовому рахунку відповідача не відповідає вимогам нормативно-правових актів Національного банку України; позивачем неправомірно включено у кредитну заборгованість суму страхового платежу.
29 листопада 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій від звернув увагу на те, що кредитним договором чітко зазначено про те, що відповідач бере у борг кошти та зобов`язується їх повернути та сплатити проценти за їх користування, а також комісію за обслуговування кредиту. Підписавши кредитний договір, на думку позивача, відповідач погодився із їх умовами, а тому він має бути виконаний; що стосується виписки з особового рахунку, то відповідно до її змісту відповідач отримав позичені кошти; всі виписки з особового рахунку позивача завірені Банком (кредитором); необхідність перерахування страхового платежу передбачена відповідними умовами кредитного договору. Також позивач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач, є занадто завищеними та не відповідають обсягу виконаної роботи, а тому підлягають зменшенню.
Заяви, клопотання учасників справи
04 листопада 2024 року від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
07 листопада 2024 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання.
22 листопада та 26 листопада 2024 року від представника відповідача надійшла заява про приєднання відзиву до матеріалів справи; клопотання про витребування оригіналів поданих доказів; клопотання про витребування доказів.
29 листопада 2024 року від представника позивача надійшов відповідь на відзив.
03 грудня 2024 року та 15 січня 2025 року від представника відповідача надійшли заяви про відкладення судового засідання.
12 лютого 2025 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
17 лютого 2025 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання.
18 березня 2025 року від представників позивача та відповідача надійшли заяви про проведення судового засідання без їх участі.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 08 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, судове засідання призначив на 07 листопада 2024 року.
Ухвалою від 18 лютого 2025 року суд надав можливість представнику позивача брати участь у судових засіданнях по цій справі в режимі відеоконференції.
Розгляд справи відкладався на 04 грудня 2024 року, 10 січня, 19 лютого та 18 березня 2025 року.
У зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вимоги частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
В преамбулі кредитного договору міститься інформація про те, що кредитний договір підписується, у тому числі відповідачем, який погоджується на умови Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб Банку (далі Універсальний договір), розміщеного на офіційному сайті Банку шляхом підписання Заяви-згоди від 07 червня 2019 року №1126882 (далі Заява).
Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що сума кредиту становить 109 600,00 грн, строк кредитування 12 місяців, дата повернення кредиту 07 червня 2020 року, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту, процентна ставка фіксована: нараховується на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0%.
Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача НОМЕР_2 , відкритий у Банку (пункт 1.4 кредитного договору).
Згідно з розділом 2 кредитного договору погашення коштів за кредитним договором здійснюється щомісячно відповідно до графіка платежів (розділ 4 кредитного договору) шляхом договірного списання Банком з рахунку відповідача необхідної суми (яка має бути на рахунку відповідача).
З графіка платежів, розміщеного у розділі 4 кредитного договору, вбачається, що загальна вартість кредиту становить 135 773 08 грн (а.с.12).
Виписка по особовому рахунку відповідача, розміщеного у Банку, за період з 07 червня 2019 року (дата укладення кредитного договору) до 14 грудня 2021 року (останній день перед укладенням договору факторингу) містить інформацію про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів (а.с.40), а також часткове погашення відповідачем заборгованості перед Банком за кредитним договором (а.с.28-37, а.с.40-96).
15 грудня 2021 року між Банком та позивачем було укладено Договір факторингу № 15/12/21 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з Реєстром боржників після підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (а.с.24-27).
Згідно з Актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу Банк передав, а позивач прийняв права грошових вимог за кредитними договорами згідно з Реєстром боржників (а.с.20).
Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу містить інформацію про те, що заборгованість відповідача за кредитним договором, передана Банком позивачу, становить 38 719,01 грн, з яких: 27 294,50 грн за тілом кредиту, 519,31 грн за відсотками, 10 905,20 грн за комісією (а.с.15).
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 14 грудня 2021 року, зробленого Банком (а.с.38-39), а також довідки позивача від 11 вересня 2024 року (а.с.8) заборгованість відповідача за кредитним договором складає 38 719,01 грн, з яких: 27 294,50 грн за тілом кредиту, 519,31 грн за відсотками, 10 905,20 грн за комісією.
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором, право вимоги заборгованості за яким передано позивачу на підставі договору факторингу.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачем, який не сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач (який набув права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу) звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)( частина перша статті 512 ЦК України).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до пункту 6 статті «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити частково з огляду на таке.
Стосовно укладення кредитного договору та договору страхування суд зазначає таке.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладеного між ним та Банком (первісним кредитором) кредитного договору, у наслідок чого виникла заборгованість, право вимоги за якою було передано Банком (первісним кредитором) позивачу відповідно до договору факторингу. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, унаслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач, заперечуючи проти укладення кредитного договору, зазначає, що виписка з особового рахунку відповідача, надана позивачем, серед іншого, на підтвердження надання кредитних коштів, на підтверджує факт перерахування коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору. Крім того, відповідач заперечує той факт, що в межах укладення кредитного договору відбулося укладення договору страхування та перерахування страхового платежу.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
По-перше, відповідно до змісту статей 525, 526, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, згідно з кредитним договором Банк (первісний кредитор) надав відповідачу у позику грошову кошти, а відповідач повинен був їх повернути, сплативши відповідні проценти.
Банк (первісний кредитор) належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору позики, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Так, як було зазначено вище, виписка з особового рахунку відповідача, номер якого зазначено у кредитному договорі як рахунок, з якого Банк має списувати кошти з метою виконання зобов`язань за ним, містить інформацію про те, коли кредитні кошти надійшли на рахунок відповідача.
На даний час строк повернення грошових коштів за кредитним договором настав, але відповідач не виконав повністю свої зобов`язання, грошові кошти не повернуті у повному обсязі, виписка з особового рахунку (додана до матеріалів справи) містить відомості про часткове погашення відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що виписка з особового рахунку відповідача, яка додана до матеріалів справи, не підтверджує факт отримання відповідачем коштів Банку на виконання умов кредитного договору, оскільки: по-перше, вказана виписка містить усі реквізити, передбачені відповідним нормативно-правовими актами Національного банку України; по-друге, з цього ж рахунку відповідача здійснювалося повернення коштів на виконання умов кредитного договору.
По-друге, про укладення договору страхування та необхідність договірного списання коштів страхового платежу у сумі 9 600,00 грн - чітко зазначено у кредитному договорі пункт 1.5. Ця ж норма визначена у змісті договору страхування.
Таким чином, з урахуванням указаних вище вимог Цивільного кодексу України щодо добровільності укладення договорів та обов`язкового їх виконання, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності доказів наявності страхового договору.
Отже, відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту, оскільки позичені кошти повністю не повернуто, проценти не сплачені.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, а саме: залишок за тілом кредиту та заборгованість за відсотками.
Стосовно стягнення заборгованості за комісією, збитків від інфляції та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України суд зазначає таке.
Позивач просить суд стягнути заборгованість за комісією, оскільки вона передбачена кредитним договором, а також іншу заборгованість, яка виникла у відповідача у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору.
Відповідач, заперечуючи проти цього, зазначає, що умови кредитного договору щодо включення комісії за користування кредитом є нікчемними.
Суд, аналізуючи чинне законодавство України та судову практику, дійшов наступних висновків.
Передусім суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Як вбачається із матеріалів справи та було зазначено вище, необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" кредитного договору (колонка 8 графіка).
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, в ньому йде мова про необхідність сплати комісії, проте, конкретний перелік послуг банку, за який така комісія відповідачем має сплачуватися, у кредитному договорі відсутня, у ньому йде тільки відсилка на те, що відповідач погоджується з умовами Універсального договору.
Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією не підлягають задоволенню.
Позивач просить стягнути борг з відповідача відповідно до статті 625 ЦК України за період з 15 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року.
При цьому, як було зазначено вище, пунктом 6 статті «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з 01 березня 2020 року передбачено звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем, у тому числі від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Таким чином, у зв`язку з тим, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення збитків від інфляції, та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо стягнення судового збору
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №6717 від 12 вересня 2024 року (а.с.1) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 12 вересня 2024 року (а.с.97).
Оскільки суд задовольняє частково заявлені вимоги, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1691,08 грн.
Що стосується заявлених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 570,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір про надання правничої допомоги від 16 травня 2023 року (далі Договір), Рахунок-фактуру №343 від 11 вересня 2024 року (далі Рахунок-фактура), Акт приймання-передачі наданих послуг № 343 від 11 вересня 2024 року (далі Акт), відповідно до яких надана правова допомога оцінена у 7 570,00 грн.
Відповідач, заперечує проти вказаної суми витрат на правничу допомогу, вважає суму необгрунтовано завищеною; просить суд її зменшити.
Проаналізувавши Договір, Акт та Рахунок-фактуру, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із змісту Договору, Акту, Рахунку-фактури, загальна сума виконаних робіт становить 7 570,00 грн.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що види та кількість робіт, зазначені у Договорі, Акті, Рахунку-фактурі мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на таке:
складність справи (стягнення заборгованості здійснюється за одним кредитним договором, зміст позовних вимог є стандартизованим)
та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг) часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) (представник не брав участі у судових засіданнях, обмежившись складенням процесуальних документів)
витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 570,00 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 205, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 627, 628, 617, 1054, Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», адреса: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок №8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 04 квітня 2025 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В. Рудалєва