КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/157/21 Головуючий у І інстанціїТітов М.Б.
Провадження №22-ц/824/6521/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів про скасування рішення щодо виключення з членів профспілки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно протоколу № 9В засідання профспілкового комітету Золотоніського ЛВУМГ філії УМГ «Черкаситрансгаз» від 22 вересня 2015 року виключено ОСОБА_1 з членів Первинної профспілкової організації Золотоніського ЛВУМГ на підставі Розділу ІІІ Статуту Професійної спілки працівників нафтової та газової промисловості України за несплату членських внесків без поважних причин протягом понад 3 місяці.

Зазначав, що вказане рішення відповідача про виключення його (позивача) з профспілки прийняте з грубим порушенням законодавства, є незаконним, оскільки згідно п. 13.3 розділу III Статуту Професійної спілки працівників нафтової та газової промисловості України, рішення про притягнення до відповідальності приймається у присутності члена профспілки або відсутності (без поважних причин) профспілковою групою, цеховою, первинною організацією профспілки на зборах, конференції або відповідним виборним органом.

Рішення про виключення з профспілки вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше двох третин присутніх на зборах (конференції), засіданні виборного профспілкового органу.

Оскільки, з 11 травня 2015 року він проходив військову службу по мобілізації то, відповідно, мав поважну причину не сплачувати членські внески та не бути присутнім на засіданні, на якому вирішувалось його членство. До того ж ніхто його на це засідання і не запрошував, а про прийняте рішення не повідомляв.

Незаконні дії відповідача порушили його законні права на членство в профспілці призвели до погіршення фінансово-матеріального стану його сім`ї та неможливості скористатися своїми правами та пільгами, передбаченими чинним законодавством і іншими нормативними актами (можливість скористатись пільговим відпочинком та захистом трудових прав).

Крім того, протиправна поведінка відповідача впливає на його соціально-психологічний стан, завдає великих душевних страждань та мук, а також змушує його витрачати свій особистий час та кошти на судовий розгляд по вирішенню створених відповідачем проблем. Все це призвело до втрати ним нормальних життєвих зав`язків і вимагало додаткових зусиль для організації його життя та завдало йому моральної шкоди.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати протокол № 9В засідання профспілкового комітету Золотоніського ЛВУМГ філії УМГ «Черкаситрансгаз» від 22 вересня 2015 року та стягнути з відповідача на його (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року провадження у справі закрито на підставіп. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не поджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі помилковими, оскільки ухвалюючи дане рішення, суд покладався на аналогічний випадок у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) Великої Палати Верховного Суду.

Однак, на переконання скаржника, суд не звернув увагу на те, що ці дві справи докорінно відрізняються, так як у справі, яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду, спір стосувався дострокового звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали, а у даній справі позивач не займав ніякої виборної платної посади, а оспорює лише факт позбавлення звичайного членства.

22 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від Первинної профспілкової організації Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивачу, як військовослужбовцю, взагалі заборонено бути членом будь-якої профспілкової організації, а тому у нього відсутнє право на пред`явлення позову щодо членства в профспілці підприємства, так як його вимоги прямо протирічать положенням спеціального Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та по своїй суті є безпідставними та абсурдними.

Звернуто увагу у відзиві на те, щоВелика Палата Верховного Суду України у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс 19) встановила, що спори, пов`язані з питаннями членства у профспілковій організації, мають вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності, і не підлягають розгляду в судовому порядку.

Сторони даної справи в судове засідання не з`явились та своїх представників для участі у судовому засіданні не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності, що узгоджується з висновками викладеними постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 522/14776/22 від 10 квітня 2024 року та в постанові Великої ПалатиВерховного Суду від 26 лютого 2020 у справі №210/5659/18 (провадження № 14-632цс19).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі вичерпно визначені ст. 255 ЦПК України і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв`язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Ст.6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Ст.36 Конституції України встановлено, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначено Законом України від 15 вересня 1999 року «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до статті 1 якого професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - це добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Членом профспілки є особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1045-XIV законодавство про профспілки складається з Конституції України, Закону України «Про об`єднання громадян» (який застосовується до профспілок, якщо інше не передбачено зазначеним Законом), цього Закону, КЗпП України та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статути (положення) профспілок приймаються з`їздами, конференціями, установчими або загальними зборами членів профспілки відповідного рівня і не повинні суперечити законодавству України.

Статут (положення) профспілки повинен містити: 1) статус та повну назву профспілки, її скорочену назву (за наявності), місцезнаходження її виборних органів (юридичну адресу); 2) мету та завдання профспілки; 3) умови і порядок прийняття в члени профспілки та вибуття з неї; 4) права, обов`язки членів профспілки, умови, порядок та підстави виключення з членів профспілки; 5) територіальну, галузеву або фахову сферу діяльності; 6) організаційну структуру профспілки, повноваження її організацій, виборних органів, порядок формування їх складу; 7) умови, терміни, порядок скликання з`їздів, конференцій чи загальних зборів членів профспілки та порядок прийняття ними рішень; 8) порядок і терміни звітності виборних органів профспілки перед членами профспілки, порядок здійснення контролю за діяльністю виборних органів профспілки; 9) джерела надходження (формування) коштів профспілки та напрями їх використання; 10) порядок здійснення господарської діяльності, необхідної для виконання статутних завдань профспілки; 11) порядок внесення змін до статуту профспілки; 12) умови та порядок припинення діяльності профспілки і вирішення майнових питань. У статуті профспілки можуть бути передбачені й інші положення, що стосуються особливостей створення та функціонування певної профспілки, якщо це не суперечить цьому Закону.

У межах повноважень, передбачених статутом, вищі за статусом профспілкові органи можуть затверджувати положення про організації профспілки.

Ч. 3 ст. 12 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань, яке може призвести до обмеження прав профспілок або перешкодити законному здійсненню їх статутної діяльності.

У цій нормі міститься пряма заборона втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.

Спірні правовідносини стосовно членства в профспілковій організації не мають характеру трудових, про що свідчить положення ст. 221 КЗпП України, які закріплюють застереження стосовно непоширення порядку розгляду трудових спорів на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішеннями органів, що їх обрали.

Вказані правовідносини належать до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язані з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

За змістом положень ст.14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів, які не передбачають можливості формування статутного капіталу такої організації під час її створення за рахунок внесків її членів, не передбачають отримання профспілковою організацією прибутку від здійснення своєї діяльності та розподілу доходу між її членами.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілка, об`єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Профспілка, її організації, об`єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов`язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

Таким чином, легалізована в установленому законодавством порядку профспілка є громадською організацією, створеною для захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, і здійснює свою діяльність без мети отримання прибутку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілка, яка утворюється й легалізується на підставі Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та діє на підставі власного статуту, має статус юридичної особи, проте одним з принципів її створення є відсутність майнового інтересу. Члени профспілок не відповідають своїми коштами та іншим майном за зобов`язаннями профспілки та її органів, як і профспілка та її органи не відповідають своїми коштами та іншим майном за зобов`язаннями членів профспілки .

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, з оспорювання рішення Первинної профспілкової організації Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів щодо виключення ОСОБА_1 із членів профспілки за несплату членських внесків без поважних причин протягом понад 3 місяці, не має характеру трудових, про що свідчить положення ст. 221 КЗпП України, які закріплюють застереження, стосовно непоширення порядку розгляду трудових спорів на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішеннями органів, що їх обрали.

Спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19), Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 431/1490/17 (провадження № 61-19св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №522/14776/22.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно поклався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19), так як вони зводяться до власного трактування позивачем висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду, в якій мова йде не лише про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали, як зазначено в доводах апеляційної скарги, а й про те, що спори, пов`язані з питаннями членства у профспілковій організації мають вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності, і не підлягають розгляду в судовому порядку

Доводи апеляційної скарги не мають жодного правового обґрунтування, по суті зводяться до власного тлумачення скаржником висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та незгоди з ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є позбавлення членства в профспілковій організації, що належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року про закриття провадження у справізалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар