Справа № 308/501/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Микита М-Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за первісною позовною заявою адвоката Дудурич І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Куруц А.А. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору нотаріус Савчин Наталія Іванівна, про визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.04.1965 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб. Після укладення шлюбу подружжя взяло спільне прізвище « ОСОБА_6 ». Після одруження подружжю видали свідоцтво про шлюб в якому записи були здійснені російською мовою, тому прізвище подружжя було зазначено російською « ОСОБА_6 ». В подальшому, при зміні паспортів СРСР на паспорти України чоловіку був виданий паспорт на прізвище « ОСОБА_6 », а дружині « ОСОБА_7 », на що подружжя не звернуло особливу увагу. В подальшому всі документи дружини видавалися на ім`я ОСОБА_8 в тому числі свідоцтво про смерть.

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 народилися діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_9 одружилася та змінила прізвище « ОСОБА_6 » на прізвище « ОСОБА_10 ». Від вказаного шлюбу народилася донька - ОСОБА_1 .

За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був збудований будинок за адресою АДРЕСА_1 . За домовленістю подружжя всі документи на будинок були оформлені на ім`я ОСОБА_4 14.02.1990 року рішенням Ужгородської районної ради № 26 від 14.02.1990 року на будинок за адресою АДРЕСА_1 було оформлене право власності за ОСОБА_4 та видано Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок та проведено державну реєстрацію права власності.. В подальшому, 26.12.2017 року право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 та нотаріусом зареєстрована спадкова справа № 54782612. Оскільки ОСОБА_8 заповіт не залишала, спадкоємцями її майна були її чоловік ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після спадкування майна померлої ОСОБА_8 , частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 майна розділилися наступним чином: 4/6 частки належали ОСОБА_4 , 1/6 частки - ОСОБА_2 та 1/6 частки - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 4/6 частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 . До своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, в якому заповів все своє майно онучці ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а нотаріусом зареєстрована спадкова справа 67183059.

25.07.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Савчин Н.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом. Проте нотаріус повідомила, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 померли, визначити частку у спільному майні подружжя нотаріус не може, тому запропонувала звернутися до суду з відповідними вимогами.

Позивачі зазначають, що оскільки аналіз судової практики свідчить проте, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність такого способу захисту відповідно до положень статті 16 ЦК України. На даний момент виникла необхідність оформлення спадкових справ, проте відсутність виділеної частки у спільному майні є перешкодою у цьому. Іншим способом, крім як в судовому порядку, сторони не можуть вирішити даний спір.

За таких обставин, позивачі просять суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були чоловіком та дружиною, визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після діда ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частки в будинковолодіння та обґрунтовував позов тими ж обставинами, що зазначили позивачі.

ОСОБА_3 додатково повідомив, що 31.07.2013 року він подав заяву на прийняття спадщини після померлої мами до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Савчин Н.І.. Більше того, так як він фактично проживав з мамою на час її смерті, то він вважається таким що прийняв спадщину.

В подальшому ОСОБА_3 звертався до нотаріуса для видачі свідоцтва про прийняття спадщини за померлою мамою, однак було відмовлено та усно повідомлено, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину та за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`ясняє йому процедури вирішення зазначеного питання в судовому порядку (тобто визнання права власності на майно в порядку спадкування).

У підготовче судове засідання представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Дудурич І.В. надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зустрічний позов визнав повністю.

Представник ОСОБА_3 адвокат Куруц А.А. надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку із визнанням відповідачем первісного позову. Також просив розглянути справу без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Савчин Н.І. 25.03.2025 року у підготовче судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.04.1965 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 25.08.2023 року.

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 народилися діти ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 01.06.1966 року та ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 16.01.1970 року.

06.06.1985 року ОСОБА_9 одружилася та змінила прізвище « ОСОБА_6 » на прізвище « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.06.1985 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 від вищевказаного шлюбу народилася ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 25.04.1990 року.

За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був збудований будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Встановлено, що 14.02.1990 року на будинок за адресою АДРЕСА_1 , було оформлене право власності за ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Ужгородської районної ради № 26 від 14.02.1990 року (архівний витяг № 554 від 30.07.2013 року).

На підставі вищевказаного рішення було видано Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок та 02.03.1990 року проведено державну реєстрацію права власності за реєстровим № 22, що підтверджується Реєстраційним написом від 02.03.1993 року.

18.04.2016 року розпорядженням голови ОДА вулицю Жовтневу в с. Минай перейменовано на вулицю Володимира Дегтярова.

26.12.2017 року право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21.05.2013 року.

На день смерті ОСОБА_8 була прописана та проживала за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 1747 від 21.05.2013 року.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 та нотаріусом зареєстрована спадкова справа № 54782612, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.07.2013 року.

Виходячи з принципу рівності часток майна подружжя, ОСОБА_8 фактично належала половина будинку за адресою АДРЕСА_1 , у спільному майні подружжя.

ОСОБА_8 заповіт в Холмківській сільській раді не посвідчувала, що підтверджується довідкою № 1748 від 21.05.2013 року.

Оскільки ОСОБА_8 заповіт не залишала, спадкоємцями її майна за законом були - її чоловік ОСОБА_4 та її діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спадщину фактично проживаючи з спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 1749 від 21.05.2013 року.

ОСОБА_2 прийняла спадщину, подавши відповідну заяву, що підтверджуєтеся заявою на прийняття спадщини від 24.07.2013 року.

Крім цього, прийняття спадщини ОСОБА_8 спадкоємцями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підтверджується листом нотаріуса Савчин Н.І № 4 від 10.01.2025 року.

Після спадкування частки в будинок за адресою АДРЕСА_1 розділилися наступним чином: 4/6 частки належали ОСОБА_4 , 1/6 частки - ОСОБА_2 та 1/6 частки - ОСОБА_3 .

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2020 року.

На день смерті ОСОБА_4 був прописана та проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 02.02.2021 року.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

До своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, в якому заповів все своє майно онучці ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 25.11.2002 року.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши нотаріусу відповідну заяву, що підтверджується заявою на прийняття спадщини від 10.02.2021 року.

10.02.2021 року нотаріусом Савчин Н.І зареєстрована спадкова справа 67183059, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.02.2021 року.

Прийняття спадщини ОСОБА_4 спадкоємцем ОСОБА_1 підтверджується листом нотаріуса Савчин Н.І № 5 від 10.01.2025 року.

У судовому засіданні встановлено, що спадкове майно померлого ОСОБА_4 становить 4/6 частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 та складається з:

- 1/2 частки в спільному майні подружжя в будинку за адресою АДРЕСА_1 ,

- 1/3 частки в спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 .

25.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Савчин Н.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Однак встановлено, що нотаріус Савчин Н.І. повідомила, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 померли, визначити частку у спільному майні подружжя нотаріус не може, необхідно звернутися до суду з вимогами встановити, що житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належав на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/2 частка житлового будинку, ОСОБА_8 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1/2 частка житлового будинку, що підтверджується листом від 25.07.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами.

В той же час, ч. 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З матеріалів слідує, що предметом спору є спадкування майна, частки якого не визначені, отже між сторонами існує спір про право на спадкування, тому вимога про встановлення факту родинних відносин повинна розглядатися в порядку позовного провадження.

Як встановлено вище, 26.04.1965 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, який був зареєстровано Виконавчим комітетом Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що був зроблений відповідний актовий запис № 7, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 25.08.2023 року. Подружжя взяло спільне прізвище « ОСОБА_6 », тому в ОСОБА_5 змінилося прізвище на ОСОБА_8 .

Після одруження подружжю видали свідоцтво про шлюб в якому записи були здійснені російською мовою, тому прізвище подружжя було зазначено російською « ОСОБА_6 ». В подальшому чоловіку був виданий паспорт на прізвище « ОСОБА_6 », а дружині « ОСОБА_7 », на що подружжя не звернуло особливу увагу. В подальшому всі документи дружини видавалися на ім`я ОСОБА_8 , в тому числі Свідоцтво про смерть від 21.05.2013 року.

Позивачі за первісним позовом звернулися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були чоловіком та дружиною.

Метою встановлення вищевказаного факту є необхідність оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є чоловіком та дружиною є:

- спільний документ про укладення шлюбу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 25.08.2023 року,

- проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за однією адресою АДРЕСА_1 ,

- спільний документ, що підтверджує відомості про народження спільних дітей, зокрема що підтверджується Свідоцтвом про народження від 01.06.1966 року.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про наявні підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були чоловіком та дружиною.

Ч. 1 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 2 с. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. А в ч. 3 вказаної статті визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вигляді будинку за адресою АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ні договором, а ні законом не встановлено інше.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд констатує, що такі частки в спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є рівними, оскільки інше не встановлено ні домовленістю між ними, ні законом.

В той же час, необхідно зазначити, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність такого способу захисту відповідно до положень ст. 16 ЦК України. В даному випадку належним способом захисту є визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18), від 22.04.2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 16.09.2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 28.07.2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження № 61-5860св21), від 13.10.2021 року в справі № 759/10030/18 (провадження № 61-6096св20).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна в порядку, передбаченому ст. 1217 ЦК України, тобто за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч. 3 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як уже зазначалося, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21.05.2013 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2020 року.

Згідно ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. А ст. 1221 Цивільного кодексу України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_1 зі смертю ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складалася із частки у спільному майні подружжя в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Виходячи із рівності часток у спільному майні подружжя, частка ОСОБА_8 становила 1/2 частки вказаного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 зі смертю ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася:

- із частки у спільному майні подружжя в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Виходячи із рівності часток у спільному майні подружжя, частка ОСОБА_4 становила 1/2 частки вказаного будинку,

- 1/3 частки в спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 , у вказаному будинку.

Місцем відкриття спадщини, було місце проживання померлих за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Померла ОСОБА_8 не складала заповіту, тому спадкування відбувалося за законом.

Ст. 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом. Причому ст. 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна ОСОБА_8 були чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .

Вказані особи прийняли спадщину, тому вони успадкували майно ОСОБА_8 , яке складалося із 1/2 частки в спільному майні подружжя в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому померлий ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого він заповів все своє майно своїй онучці ОСОБА_1 , що підтверджується Заповітом від 25.11.2002 року.

Враховуючи викладене, спадкування майна за померлим ОСОБА_4 відбувається за заповітом.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, що підтверджується заявою на прийняття спадщини від 10.02.2021 року, тому вона успадкували майно ОСОБА_4 яке складалося з 4/6 частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме 1/2 частки в спільному майні подружжя в будинку за адресою АДРЕСА_1 та 1/3 частки в спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 .

Судом не встановлено, щоб після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_4 між спадкоємцями першої черги укладався нотаріально посвідчений договір про зміну часток у спадкуванні та відсутнє будь-яке рішення суду щодо зміни розміру часток, відповідно до ст. 1259 ЦК України. Також не встановлені спадкоємці, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Спадкоємці зверталися до нотаріуса Савчин Н.І. щодо видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Проте нотаріус Савчин Н.І. повідомила, що не може оформити спадщину у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 померли і, відповідно, визначити частку у спільному майні подружжя вона не може, що підтверджується листом від 25.07.2023 року.

Таким чином, як позивачі за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом, які успадкували житловий будинок, не можуть реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення ними повноважень власників, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, позовні вимоги позивачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання права власності в порядку спадкування на будинок за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на 4/6 частки вказаного будинку, ОСОБА_2 на 1/6 частки вказаного будинку та ОСОБА_3 на 1/6 частки вказаного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачами за первісним позовом при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн. та 4 810,18 грн., що підтверджується квитанцією № 18T0-1E9B-3ECP-73PK від 08.11.2023 року та квитанцією № 1210-BH0E-ET7H-25B1 від 16.11.2023 року.

З огляду на викладене, наявні підстави для повернення Позивачу за первісним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідного позову.

На підставі та керуючись ст. ст. 127, 1218, 1222, 1223, 1268-1270 ЦК України, ст. 13, 76, 81, 89, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнену первісну позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були чоловіком та дружиною.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 4/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 104.7 кв. м., житловою площею 49.8 кв. м., в порядку спадкування за заповітом після діда - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 104.7 кв. м., житловою площею 49.8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Уточнену зустрічну позовну заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 104.7 кв. м., житловою площею 49.8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з державного бюджету - 50% сплаченого судового збору у розмірі - 3478, 69 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 03.04.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк