КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2025 року місто Київ.

Справа №366/2680/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7321/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року (ухвалено у складі судді Корчкова А.А., повний текст рішення складено 20.12.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі - Відповідачі) про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку, розміром 6,2562 га, розташовану за адресою: Залишанська сільська рада Вишгородського (колишнього Поліського) району Київської області, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯГ №246980 від 23.05.2006.

В обґрунтування позову Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна бабуся по батьку, ОСОБА_4 . За свого життя вона уклала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своїй односельчанці ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 прийняла лише частину спадщини, а саме, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Іншу частину спадкового майна, вищезгадану земельну ділянку розміром 6,2562 га, ОСОБА_3 приймати не бажає.

Батько Позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадщину, що залишилась після смерті своєї матері ОСОБА_4 , не приймав. Позивач стверджує, що будь-яких інших осіб, які б мали намір та/або право на успадкування вказаної земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , окрім нього, немає.

25.09.2021 постановою державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори № 875/02-31 по спадковій справі № 64/2020 Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на вказану вище частину спадщини (земельну ділянку), що залишилась після смерті ОСОБА_4 , в зв`язку з тим, що спадкодавиця заповіла все своє майно іншій особі, ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що оскільки спадкоємиця за заповітом ОСОБА_3 , фактично відмовилась від прийняття зазначеної частини спадщини (земельної ділянки), він, як спадкоємець за законом п`ятої черги, має бажання і намір прийняти вказану частину спадщини.

Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, Позивач змушений звертатись до суду з даним позовом та просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, розміром 6,2562 га, розташовану за адресою: Залишанська сільська рада Вишгородського (колишнього Поліського) району Київської області, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЯГ №246980 виданого 23.05.2006 на підставі розпорядження Поліської районної державної адміністрації № 19 від 01.02.2006 та яка фактично складається з двох земельних ділянок площею 1,9603 га, кадастровий номер :06:000:0143 та площею 4,2959 га, кадастровий номер :07:000:0029, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Іванківського районний суду Київської області від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 20 січня 2025 року подав через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове? яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначеній справі не носять аналогічного характеру.

Вважає посилання суду на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» неправильним, оскільки суд зобов`язаний враховувати лише висновки Верховного Суду.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 не заперечує проти успадкування позивачем спірної земельної ділянки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги. ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, про дату час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Красятичі Поліського району Київської області померла ОСОБА_4 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 166 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 /а.с.7/).

За життя, 19.04.2010, ОСОБА_6 уклала заповіт згідно з яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Залишанської сільської ради Поліського району Київської області Андрієнко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 21 /а.с.9/).

ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла, звернувшись 18.02.2020 до Іванківської районної держаної нотаріальної контори із заявою № 216, що підтверджується копією спадкової справи № 64/20, яка надана до суду Іванківською районною державною нотаріальною конторою.

26.05.2020 ОСОБА_3 , отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 18.04.2008. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно за № 44, к книзі 2, реєстраційний номер 23465175 /а.с.8/.

25.09.2021 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори, Воробей Т.П. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, що належали ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкодавиця заповіла все своє майно іншій особі /а.с.9/.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №246980 виданого 23.05.2006 на підставі розпорядження Поліської районної державної адміністрації № 19 від 01.02.2006 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 188, ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 6,2562 га, що розташована за адресою: Залишанська сільська рада Поліського району Київської області та яка фактично складається з двох земельних ділянок: площею 1,9603 га, кадастровий номер :06:000:0143 та площею 4,2959 га, кадастровий номер :07:000:0029, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.10/.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 64/202 (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, а належним чином засвідчена копія долучена до матеріалів цивільної справи), спадкодавцем, ОСОБА_4 , було складено заповіт на все своє майно, але не на користь позивача ОСОБА_1 , та спадкоємець за заповітом, відповідач ОСОБА_3 , вчасно подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , прийняла спадщину у визначеному законом порядку та протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку, а тому право на відмову від прийняття спадщини вона мала лише до моменту прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України, передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, в даній справі це - ІНФОРМАЦІЯ_4 - день смерті ОСОБА_4 . Заповіт ОСОБА_4 від 19.04.2010 року є чинним.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно заповіту померла ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 .

Для прийняття спадщини статтею 1270 ЦК України встановлено преклюзивний (присічний) строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Положення частини другої статті 1269 ЦК України кореспондується зі змістом підпунктів 3.5, 3.23. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до підпунктів 3.5, 3.6, 3.23 Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Своєчасно поданою вважається заява спадкоємця, підпис на якій повинен бути засвідчений нотаріально, направлена поштою до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, але яка надійшла нотаріусу по закінченні цього строку. У такому випадку конверт підшивається у спадкову справу.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з підпунктом 3.14. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Отже, прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла, звернувшись 18.02.2020 до Іванківської районної держаної нотаріальної контори із заявою № 216, що підтверджується копією спадкової справи № 64/20.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 фактично відмовилась від спірної частини спадкового майна, не заперечує проти успадкування земельної ділянки позивачем, колегією суддів відхиляється, оскільки це прямо суперечить законодавству України.

Так, дійсно, ОСОБА_3 у суді першої інстанції подавала заяву, якою позов визнавала у повному обсязі (а.с. 44). Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19, від 29 листопада 2023 року у справі №607/15704/22).

Враховуючи, що відмова від частини спадщини суперечить статті 1268 ЦК України та підпункту 3.14. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку, колегія суддів не може керуватись такою заявою як підставою для задоволення позову.

Крім того позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України та не порушує питання про його поновлення, а тому позивач вважається таким, що не прийняв спадщину.

Тобто, навіть, якщо виходити з позиції позивача, що спадкоємець за заповітом може відмовитись від частини спадщини, право власності на неї не може бути визнано за позивачем через пропуск строку для прийняття спадщини, оскільки позивач звернувся до нотаріуса з заявою лише в вересні 2021 року, а спадщина відкрилась в серпні 2019 року, та була прийнята спадкоємцем за заповітом в лютому 2020 року.

З огляду на вищезазначені норми права та подані сторонами у справі докази, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення .

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районний суду Київської області від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна