Провадження № 2/344/993/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

04 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що 20.02.1986 року було отримано ордер №000280 на їхню квартиру. Згідно договору найму житлового приміщення від 30.09.2004 року на сім`ю їм була надана 2- кімнатна квартира АДРЕСА_1 , де сторони мешкали з 1986 року.

Згідно довідки про склад сім`ї виданої Департаментом адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради (Центр надання адміністративних послуг у м. Івано- Франківськ) від 03.03.2021 року № 7372 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 25.06.1986 року та син- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 18.11.2003 року.

Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад десять років без поважних причин, про що складено неодноразово Акт про не проживання особи за місцем реєстрації 04.03.2021 року сусідами проживаючих вищевказаного будинку. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право в частині оформлення пільг та субсидії на квартиру, а також змушує позивачкку-пенсіонера нести невиправдані витрати по сплаті комунальних послуг за особу, яка не проживає та не користується житловим приміщенням.

Позивачем зазначається, що на даний час фактичне місце проживання ОСОБА_2 їй не відомо, ні якого зв`язку з Відповідачем не має. Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад декілька років підтверджується актами та показами свідків.

Враховуючи наведене просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача просив суд про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою позивача та знає її сім`ю приблизно 40 років. Відповідач ОСОБА_2 проживає у Російській Федерації з 2009 року.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що відповідач є її похресником. Відповідач ОСОБА_2 проживає у Російській Федерації з 2009 року. ОСОБА_2 приїжджав додому у 2012 році на похорон до бабусі, більше його не бачила. Речей ОСОБА_2 в помешканні позивачки немає.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

20.02.1986 року ОСОБА_1 видано ордер №000280 на право зайняття житлового приміщення на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 із сім`єю з 3-х осіб, Склад сім`ї: ОСОБА_5 (чоловік) та ОСОБА_6 (син).

Згідно договору найму житлового приміщення від 30.09.2004 року укладеного між Керуючим управління будинками та ОСОБА_1 на її сім`ю була надана 2- кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

24.07.2023 року та 03.10.2024 року комісією в складі головного інженера ТОВ Новекс Комфорт Дащака П.М. бухгалтера ОСОБА_7 технічного працівника ОСОБА_8 за ініціативою співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на підставі свідчень сусідів мешканців будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складено акт про те, що ОСОБА_2 , 09.06.1987 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 фактично не проживає з 2009 року за зазначеною адресою і мешкає за кордоном.

Із довідки про склад сім`ї виданої Департаментом адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради (Центр надання адміністративних послуг у м. Івано- Франківськ) від 03.03.2021 року № 7372 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 25.06.1986 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 18.11.2003 року.

З листа начальника головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ від 06.03.2025 року встановлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 08.11.2017 по 31.12.2024 року в Базі даних не виявлено.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_2 понад 10 років не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин і не несе витрат на утримання спірної квартири.

При цьому, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ним спірною квартирою, а саме: що у спірній квартирі є його речі, що він несе витрати на утримання квартири як користувач. Навпаки, за встановленими обставинами, відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, не несе жодних витрат на її утримання.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , понад десять років, не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Що стосується вимоги позову про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року справа № 497/502/17 зроблено висновок, що вимога про зняття з реєстрації місця проживання не є належним способом захисту порушеного права власника, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, як відповідно до абзацу 3 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом, так і на цей час (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в частині вимог позову про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 слід відмовити, оскільки така вимога позову не є належним способом захисту порушеного права.

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2025 року