Провадження № 2/175/2496/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Васюченка О.Г..

при секретарі Кульпіній Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у селищі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 жовтня 2024 року за допомогою поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та малолітньої доньки до їх повноліття, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися.

Позивач у своєму позові посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - ОСОБА_2 .. Від подружнього життя вони мають двох спільних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачем, яка займається вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням дитини. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач не надавав жодних коштів, які потребують діти: неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вважає, що ОСОБА_2 і в подальшому буде ухилятись від матеріального утримання, тобто сплати аліментів та на момент пред?явлення цієї заяви між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей, а тому не маючи достатньої змоги самостійно забезпечувати дітей, вона була змушена звернутись до суду. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами щодо нього не проводяться.

Позивач надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовну заяву просила задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, відповідних заяв чи клопотань не надавав.

Суд дослідивши заяву позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - ОСОБА_2 , від даних шлюбних відносин вони мають двох спільних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач по справі є здоровим та працездатним, а отже може сплачувати аліменти. Як зазначає позивач, інформація про місце роботи відповідача відсутня, однак відомо, що він має мінливі, але великі доходи, у зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 4000 грн. 00 коп. на кожну дитину.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав: а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки, судом було встановлено, що діти: неповнолітній син ОСОБА_3 та малолітня донька ОСОБА_4 , знаходиться на утриманні своєї матері та потребують матеріальної допомоги від їх батька, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох спільних дітей до досягнення ними повноліття.

При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач працює та є фізично здоровим, отже, може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, але не в заявленому розмірі, а в сумі 2 500 грн. 00 коп. на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття. Суд враховує при цьому прожитковий мінімум в країні для працездатних осіб на цей рік, а також те, що такі витрати на утримання дітей повинна нести і позивач, а виходячи з рівності батьків в обов`язках по відношенню до утримання своїх дітей, то половина таких витрат повинна нести і позивач.

При цьому суд враховує наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», який становить на одну особу в розрахунку на місяць згідно статті 7 Закону України Про державний бюджет: у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: дітям віком до 6 років - 2563 гривні; дітям віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; а тому враховуючи обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити 2 500,00 грн. щомісячно.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина та малолітньої доньки з 10 жовтня 2024 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп..

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків.

Вищезазначене підтверджено і доведено доказами.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2 500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 10 жовтня 2024 року, також стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 2 500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з 10 жовтня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та малолітньої доньки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 150, 155, 180, 182, 183, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України. ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2 500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 10 жовтня 2024 року, також стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 2 500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з 10 жовтня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко