Справа № 524/6991/16-ц
Провадження № 4-с/524/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю: секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

представника скаржника Щепілова О. В.,

представника державної виконавчої служби Носи І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить: визнати протиправною відмову начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Автозаводський ВДВС) щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду його за межі України; зобов`язати Автозаводський ВДВС скасувати тимчасове обмеження щодо нього у праві виїзду за межі території України.

На обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Автозаводського ВДВС перебуває виконавче провадження № 60099838 щодо примусового виконання виконавчого листа № 524/6991/16-ц, виданого 16 вересня 2019 року Автозаводським районним судом міста Кременчука, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 .

22 червня 2020 року державний виконавець виніс постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів.

25 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 направив до Автозаводського ВДВС заяву про скасування цього тимчасового обмеження щодо боржника у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Листом від 04 березня 2025 року Автозаводський ВДВС відмовив у задоволенні цієї заяви, пославшись на наявність несплаченого періодичного платежу, а саме штрафу зі сплати аліментів у сумі 17372,51 грн.

Скаржник вважає таку відмову неправомірною, оскільки станом на 04 березня 2025 року заборгованість зі сплати періодичних платежів погашена у повному обсязі, а штраф зі сплати аліментів не є періодичним платежем у межах виконавчого провадження.

17 березня 2025 року представник Автозаводського ВДВС подала відзив на скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 та зазначила, зокрема, що станом на лютий 2025 року за розрахунком Автоматизованої системи виконавчих проваджень борг зі сплати щомісячних платежів у боржника відсутній, однак 26 вересня 2024 року державний виконавець у зв`язку з сукупним розміром заборгованості зі сплати аліментів, який перевищив суму відповідних платежів за два роки, наклав на боржника штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що становить 17372,51 грн. Ця постанова не скасована ні начальником Автозаводського ВДВС, ні судовим рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі № 524/6992/16-ц від 29 жовтня 2024 року, отже є чинною, тому у боржника перед стягувачем є невиконане зобов`язання у вигляді штрафу.

Ухвалою від 12 березня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв скаргу, відкрив провадження та призначив до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 підтримав викладені у скарзі доводи, просив її задовольнити.

Представник Автозаводського ВДВС Носа І. Ю. заперечувала проти задоволення вимог скарги та просила суд долучити до матеріалів, зокрема, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 07 квітня 2025 року, вимогу виконавця до Головного управління ПФУ у Полтавській області та постанову про накладення штрафу від 26 вересня 2024 року.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 цього Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У частині дев`ятій статті 71 Закону № 1404-VIII, зокрема, передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанов у про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі .

Аналогічні за змістом положення наведені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802; далі Інструкція).

Так, за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (абзац другий пункту 1 розділу XIII цієї Інструкції)

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється (абзац перший пункту 6 розділу XVI Інструкції).

За правилами абзацу третього пункту 4 розділу XIII Інструкції тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України на підставі пунктів 19, 20 розділу III, пункту 16 розділу VIII, пункту 6 розділу XVI цієї Інструкції.

У день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання, постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, якщо таке обмеження застосовувалось, а також постанову про зняття майна з розшуку в разі винесення у виконавчому провадженні постанови про розшук транспортного засобу боржника (пункт 19 розділу III Інструкції).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України є відсутність заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів.

Так, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_1 станом на 04 березня 2025 року вбачається, що сукупний розмір заборгованості за лютий 2025 року становить 0,28 (а.с. 72). При цьому, відповідаючи на заяву адвоката Щепілова О. В., начальник відділу Автозаводського ВДВС повідомила, що боржником станом на 04 березня 2025 року не сплачено періодичний платіж та штраф зі сплати аліментів у сумі 17372,51 грн, а також рекомендувала для зняття з боржника тимчасового обмеження сплатити цей борг (а.с. 71).

У відзиві на скаргу представник Автозаводського ВДВС зазначила про відсутність станом на лютий 2025 року боргу зі сплати щомісячних платежів, однак зауважила про наявність заборгованості зі сплати штрафу в сумі 17372,51 грн, який застосовано до боржника на підставі постанови про накладення штрафу від 26 вересня 2024 року відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII, за змістом якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно частини четвертої статті 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси стягувача та позбутися обмежувальних заходів.

Ураховуючи наведене, суд не може погодитися з твердженням представника виконавчої служби про те, що наявність у ОСОБА_1 непогашеного штрафу за несплату аліментів за відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів є підставою для продовження дії тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись статтями 13, 80, 81, 258-261, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Визнати неправомірною відмову посадових осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Зобов`язати посадових осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2025 року.

Суддя Т. М. Ковальчук