РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/17583/22

Провадження № 22-ц/4815/172/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Маринич В.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційні скарги представника ОСОБА_3 та представника Кременецької міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, третя особа ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та понесених судових витрат,

в с т а н о в и в :

22 листопада 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений,до Кременецької міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, третя особа ОСОБА_4 у якому просив стягнути з відповідачів середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В обґрунтування позову вказував, що був протиправно звільнений з посади директора КНП "Кременецька опорна лікарня", а спір щодо поновлення на роботі розглядається судом у справі №569/12405/22. Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також вказав, що внаслідок незаконного звільнення зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв`язки. Був вимушений пояснювати друзям, знайомим незаконність дій відповідача, надуманість підстав звільнення. Погіршився стан здоров`я, був пригнічений настрій, моральний стан. Відтак просив стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а заявою про збільшення позовних вимог - 200000 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кременецької міської ради на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2022 року по 03 травня 2023 року в сумі 424 478,56 грн. та відшкодовано моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з Кременецької міської ради судовий збір в розмірі 4244,79 грн. та зарахувано до спеціального фонду Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі Кременецька міська рада просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Кременецької міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постановити нове, яким стягнути середній заробіток з КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Кременецька міська рада не є належним відповідачем за вимогами позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Кременецької міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постановити нове, яким стягнути середній заробіток з КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради; змінити оскаржуване рішення в частині стягнення з Кременецької міської ради моральної шкоди збільшивши її розмір до 200000 гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Кременецька міська рада не є належним відповідачем за вимогами позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а визначений розмір моральної шкоди не в повній мірі забезпечує компенсацію заподіяної позивачу моральної шкоди, враховуючи зміни, які настали у житті позивача (відсутність роботи і неможливість забезпечувати себе та свою сім`ю матеріально), погіршення стану здоров`я, моральні страждання, тривалість вимушених змін у житті позивача (відновлення його на роботі тривало більше 1 року та 3 місяці - був поновлений лише 19.12.23).

Представники сторін в судовому засіданні підтримали вимоги поданих апеляційних скарг. Представник КНП подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 серпня 2022 року міським головою Кременецької міської ради прийнято розпорядження №192-ос, у відповідності до якого передбачено зокрема: звільнити позивача з посади директора КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України з першого робочого дня після закінчення тимчасової непрацездатності. При цьому, здійснюється посилання, як на підставу прийняття вказаного розпорядження на рішення Кременецької міської ради №3920 від 11.08.22 "Про дострокове розірвання контракту з директором комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

30 серпня 2022 року позивача було звільнено з посади директора КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2023 року (справа №569/12405/22) позов ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, ОСОБА_4 про поновлення на роботі задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради", від 30 серпня 2022 року №3987 "Про внесення змін в рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради", розпорядження Кременецького міського голови від 27 червня 2022 року №123-ОД "Про проведення службового розслідування", від 01 липня 2022 року №129-ОД "Про продовження проведення службового розслідування", від 12 серпня 2022 року №192-О "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля" та від 30 серпня 2022 року №207-О "Про внесення змін у розпорядження Кременецького міського голови від 12 серпня 2022 року №192-О від 12 серпня 2022 року "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля".

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Стягнуто з Кременецької міської ради на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційні скарги Кременецької міської ради Тернопільської області та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2023 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року касаційну скаргу Кременецької міської ради Тернопільської області залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишено без змін.

Рішенням Рівненського міського суду від 07 лютого 2024 року по справі №569/24297/23 за позовом ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 стягнуто з Кременецької міської ради на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час невиконання рішення Рівненського міського суду від 03.05.23 у справі №569/12405/22 в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді директора КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради за період з 03.05.23 по 19.12.23 включно в сумі 554716,30 гривень. При цьому, суд погодився з наданим позивачем розрахунком вказаної суми втраченого позивачем заробітку, яка була розрахована виходячи із середньоденного заробітку ОСОБА_3 в розмірі 2411,81 гривень, що випливає з довідки КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради №1486 від 21.12.23.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19 також вказала, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_3 просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Кременецької міської ради.

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачем КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради. У клопотанні вказує, що підприємство є належним відповідачем за вимогами його позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 березня 2024 року залучено до участі в якості співвідповідача Комунальне некомерційне підприємство "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Враховуючи факт працевлаштування позивача директором КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, яке було зобов`язане виплачувати позивачу заробітну плату, суд першої інстанції, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, правильно зазначив, що середній заробіток ОСОБА_3 підлягає до стягнення з КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, проте в резолютивній допустив помилку стягнувши середній заробіток з Кременецької міської ради Тернопільської області.

У подібній справі №296/4222/21, за аналогічних обставин, Верховний Суд також виходив з того, що належним відповідачем за позовною вимогою незаконно звільненого засновником керівника комунального підприємства про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є саме комунальне підприємство (постанови від 13 грудня 2023 року та 17 липня 2024 року).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Щодо апеляційної скарги позивача в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід вказати наступне.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що "абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати".

Факт порушення Кременецькою міською радою трудових прав позивача незаконним звільненням є встановленим у судовому порядку. Негативні наслідки такого порушення безперечно призвели до його моральних страждань.

Однак розмір сформульованої позивачем суми відшкодування моральної шкоди у 200000 гривень не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки компенсація моральної шкоди в її грошовому еквіваленті має на меті забезпечити покращення психоемоційного стану особи, забезпечивши почуття справедливості, а не безпідставне збагачення. Тому не можна погодитись з доводами апеляційної скарги позивача про недостатність визначеного місцевим судом розміру моральної шкоди у 10000 гривень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з Кременецької міської ради Тернопільської області з ухваленням нового судового рішення про стягнення цих коштів з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради. В частині стягнення моральної шкоди рішення суду слід залишити без змін.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву подано особою, яка відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судовий збір, що підлягав сплаті Кременецькою міською радою Тернопільської області за подачу апеляційної скарги у розмірі 5093,74 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь держави слід стягнути 4244,79 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 5093,74 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Кременецької міської ради Тернопільської області задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року скасувати в частині стягнення середнього заробітку з Кременецької міської ради.

Постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь ОСОБА_3 424478 гривень 56 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2022 року по 03 травня 2023 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь держави 4244 гривні 79 копійок судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 5093 гривні 74 копійки судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Компенсувати Кременецькій міській раді Тернопільської області судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі у розмірі 5093 гривні 74 копійки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 03 квітня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.