Справа № 133/2281/24
Провадження № 22-ц/801/808/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуСправа № 133/2281/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання про визнання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни від 23 липня 2024 року по виконавчому провадженню № 55015284 на суму 63 183,98 грн. неправомірним та зобов`язання вчинити дії,

Ухвалу постановила суддя Пєтухова Н. О.

Ухвалу постановлено о 13:49 год в м. Козятин Вінницької області

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2025 року,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б., у якій просив:

- визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни від 23 липня 2024 року по виконавчому провадженню № 5501528 на суму 63 183,98 грн. неправомірним;

- зобов`язати головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк Ольгу Борисівну відкликати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 23 липня 2024 року по виконавчому провадженню № 55015284 на суму 63 183,98 грн.

В обґрунтування скарги зазначив, що на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року у справі №133/745/17 з нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина. Військова агресія, оголошення у 2022 році військового стану та супутні форс мажорні обставини, призвели до тимчасового призупинення дії трудового договору за його місцем роботи, у зв`язку з чим було винесено наказ від 01 лютого 2023 року № 08-ОС. Однак він продовжував сплачувати аліменти на утримання дитини.

29 липня 2024 року ним отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого державним виконавцем розраховано заборгованість за період з 01 лютого 2023 року до 01 липня 2024 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати у регіоні проживання, що утворило необґрунтовану заборгованість. Оскільки трудовий договір був призупинений, а не припинений, вважає що розрахунок мав би складатися виходячи із заробітної плати згідно трудового договору.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії або бездіяльність органу примусового виконання про визнання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів неправомірним та зобов`язання вчинити дії, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення про задоволення його скарги.

Зазначив, що ухвала суду підлягає скасуванню у повному обсязі через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ОСОБА_1 працював та продовжує працювати, а тимчасове призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, у відповідності до Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та коментаря Мінекономіки від 23 березня 2022 року до цього Закону.

Судом безпідставно взято до уваги пояснення заінтересованої особи стягувача ОСОБА_2 , які не обґрунтовані ніякими доказами та підтвердження яких у матеріалах справи відсутнє, але ці припущення, фантазії, побажання та емоції заінтересованої особи оцінювалися судом. Натомість судом не розглянуто основні вимоги скарги по суті та письмові докази, які їх підтверджують та долучені до матеріалів справи, не надано правової оцінки запереченням заявника, з посиланням на правовідносини, які регулюються іншими законами, які судом не розглядалися, у тому числі Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», коментар Мінекономіки від 23 березня 2022 року до цього Закону № 2136-ІХ та висновок Верховного Суду в ухвалі від 08 вересня 2023 року у справі № 489/3741/16-ц.

Тому висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування державним виконавцем щомісячного розміру аліментів, виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, є помилковим.

Заінтересованоа особа стягувач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи, що апеляційна скарга боржника є безпідставною.

Головний державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О. Б. відзив у встановлений судом строк не надала.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Мороз І. Г. надіслав заяву, у якій вказав, що апеляційну скаргу підтримує і просить її задовольнити та розглянути справу у відсутність боржника і його представника.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у справі № 133/745/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 36-39).

На підставі рішення суду виданий виконавчий лист 17 жовтня 2017 року (а. с. 40-41).

02 листопада 2017 року на підставі виконавчого листа № 133/745/17 від 17 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55015284(а. с. 42-43).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного головним державним виконавцем Ольгою Данилюк від 23 липня 2024 року №55015284/24, заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні по виконавчому листу № 133/745/17 від 17 жовтня 2017 року, станом на 01 липня 2024 року складає 63 183,98 грн. З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що головним державним виконавцем за період з січня 2023 року по червень 2024 року вказано розмір доходу сумі 21 347,00 грн. щомісячно, нараховано аліменти у розмірі 5336,75 грн. на місяць (а. с. 11-12).

Згідно наказу ТОВ Газета «Новий день» від 01 лютого 2023 року за № 08-ОС, у зв`язку з запровадження правового режиму воєнного стану на території України, товариством призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , з 02 лютого 2023 року до відновлення виробництва, але не пізніше дня припинення (скасування) воєнного стану (а. с. 13).

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні скарги боржника, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки доказів отримання та розмірів фактичного доходу у вказаний спірний період з лютого 2023 по червень 2024 заявником не надано, хоч він не позбавлений можливості працевлаштування за сумісництвом, або звільнення та отримання державної допомоги, та з наданих виконавцю документів на час виникнення заборгованості не працював, розмір заборгованості йому було правомірно розраховано виконавцем в порядку, визначеному ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У статті 447 ЦПК України закріплено право сторони виконавчого провадження на звернення із скаргою до суду, згідно положень якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (частина 1статті 3 Закону України «Про виконавче провадження») .

Згідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з вимогами частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За вимогами частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи закордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Для врегулювання трудових питань між працівниками та роботодавцем в умовах воєнного стану Верховною Радою України були прийняті Закони України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15 березня 2022 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-IX.

Зокрема, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ввів новий елемент урегулювання трудових відносин призупинення дії трудового договору. Тобто, це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (стаття 13).

Проте, працівники, з якими призупинено дію трудового договору на основному місці роботи, можуть працевлаштуватися на умовах повного робочого дня як сумісники. Зважаючи на те, що відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору можливе лише у період дії воєнного стану, працевлаштування на новому місці роботи можливо тільки до скасування воєнного стану. Тому, при працевлаштуванні працівник зобов`язаний повідомити свого нового роботодавця про наявне основне місце роботи та укладати трудовий договір тимчасово, на час до скасування воєнного стану. Згода основного роботодавця при цьому не потрібна.

Разом із тим таке працевлаштування може надати змогу працівнику не тільки отримувати заробітну плату, а й накопичувати страховий стаж та розраховувати на допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у разі хвороби, оскільки під час призупинення трудового договору виплата заробітної плати за основним місцем роботи роботодавцем не здійснюється, тому відсутня і база нарахування ЄСВ, а відповідно ЄСВ не сплачується. Відшкодування зарплати, гарантійних та компенсаційних витрат працівникам за цей період покладено на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Доводи апеляційної скарги, котрі фактично зводяться до того, що нарахування державним виконавцем щомісячного розміру аліментів, виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, є недопустимим, оскільки боржник перебуває у трудових відносинах з ТОВ Газета «Новий день», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у зазначений період виплата заробітної плати роботодавцем не здійснювалася, з причин невиконання роботи працівником, тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що і було проведено державним виконавцем.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат.

Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Крім цього за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості.

Тобто, довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

Отже, у разі коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, зокрема нормами ч. 2 ст. 195 СК України, якими встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 був проведений головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О. Б. в межах наданих їй повноважень у відповідності до вимог закону, на законних підставах відмовив у задоволенні скарги.

Із змісту ст. 195 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти на утримання дитини стягуються із фактичного заробітку (доходу) платника аліментів або, у разі його відсутності, із середньої заробітної плати для відповідної місцевості. При цьому ключовим є факт виконання трудових обов`язків та одержання (нарахування) відповідної заробітної плати за виконану роботу.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору унеможливлює виконання сторонами обов`язків, передбачених таким договором. Водночас, обов`язок із відшкодування заробітної плати, а також гарантійних і компенсаційних виплат за період призупинення дії трудового договору покладається на державу-агресора.

За таких обставин, у разі фактичного невиконання працівником трудових обов`язків та відсутності заробітної плати внаслідок призупинення трудового договору, правомірним є визначення заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості. Це пов`язано з тим, що боржник, навіть за умов призупинення дії трудового договору, має можливість законним шляхом здійснювати трудову діяльність, зокрема шляхом працевлаштування за сумісництвом на умовах повного робочого дня.

Поряд з цим, відповідачем не надано жодних доказів щодо його фінансового стану, які б підтверджували відсутність будь-якого доходу. З матеріалів справи вбачається, що з 02 лютого 2023 року після призупинення дії трудового договору з ТОВ Газета "Новий день" заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що приховування доходів або подання неповних чи недостовірних відомостей щодо розміру доходів, з яких мають утримуватись аліменти, є недопустимим та суперечить інтересам дитини. Водночас, у випадках неофіційного працевлаштування аліменти мають визначатися виходячи із середньої заробітної плати для місцевості, де проживає боржник. Це ще раз підтверджує правомірність дій державного виконавця щодо нарахування відповідної заборгованості.

Принцип найкращих інтересів дитини розкрито у правових висновках Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/25101/20 суд зазначив: «Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результататми розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року