Справа №: 343/596/25
Провадження №: 2-о/343/88/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

за участю: заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці - адвоката Воробця Р.М.,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 500 метрів;

- заборонити ОСОБА_2 спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Взяти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік. Встановити строк обмежувального припису шість місяців.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що з ОСОБА_2 з 06 листопада 1999 року вони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі. За цей час у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя з ОСОБА_2 в них не склалося, в основному через те, що ОСОБА_2 постійно, систематично знущався над нею та їхніми дітьми, психологічно принижував, постійно влаштовував сварки в сім`ї та не рахувався ні з чиєю думкою та поглядами на життя. Рішенням Долинського районного суду від 19 червня 2023 року шлюб між ними було розірвано.

Однак, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 переслідує її. Майже кожного дня він приїжджає до неї додому в с. Кропивник, обзиває її та батьків, погрожує вбивством. Так 12 травня 2024 року ОСОБА_2 приїхав до будинку її батьків с. Кропивник, де погрожував пристрелити її батька, приклавши йому пістолет до голови.

Також ОСОБА_2 не дає їй працювати. Він приходить до неї на роботу у КНП «Вигодська МБЛ», де вона працює медсестрою, і принижує та обзиває її, погрожує фізичною розправою, тобто вчиняє стосовно неї домашнє насильство.

ОСОБА_2 переслідує і їх дітей. Протягом вказаного періоду він погрожував вбивством їх дочці ОСОБА_4 . Зокрема, 28 листопада 2024 року ОСОБА_2 в черговий раз приїхав до їх будинку в с. Кропивник і вчинив сварку з дочкою ОСОБА_5 . Остання сіла в автомобіль, щоб заспокоїти батька. Однак ОСОБА_2 з речового відділення салону автомобіля витягнув пістолет, яким погрожував вбивством дочці. Остання вибила пістолет з рук і втекла.

З приводу незаконних і протиправних дій ОСОБА_2 вона та її батьки неодноразово звертались у відділення поліції №1 (м. Долина) Калузького РВП ГУНП. По викликах на місце до них виїжджали працівники поліції, в яких вона просила допомоги та писала заяви про вчинення ОСОБА_2 злочинів, проте працівники поліції тільки сміялись і говорили, що нічого не можуть вдіяти.

11.11.2024 вона знову звернулася до ВП №1 (м. Долина Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області з заявою/повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, на що працівники поліції ніяк не відреагували. А на адвокатські запити щодо результатів розгляду заяв надали відповіді аналогічного змісту за №617 від 17.02.2023, №666 від 21.02.2023, №4284 від 24.10.2024, а саме «у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, відповідна інформація до Єдного реєстру досудових розслідувань не вносилась. Зібраними матеріалами та проведеною перевіркою інформація про вчинення ОСОБА_2 правопорушення не підтвердилась. Водночас, повідомляємо, що Ви маєте право звернутися до суду в порядку приватного звинувачення». Також повідомили, що звернення, які внесені до ЄО за №6982 від 09.12.2024, №7614 від 16.12.2024, знаходяться на розгляді і про завершення їх розгляду буде повідомлено. Проте повідомлень про результати розгляду звернень так і не надійшло.

На її думку, працівники поліції умисно приховують вчинені ОСОБА_2 правопорушення у вигляді домашнього насильства та погрози вбивством. Все це може закінчитись тим, що останній може вбити її чи членів її сім`ї. Так як поліція вже тривалий час проявляє бездіяльність по відношенню до правопорушень, вчинених ОСОБА_2 , тому вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису з метою захисту свого життя, здоров`я та безпеки сім`ї, так як інших способів захисту від насильницьких дій ОСОБА_2 в неї немає.

Заінтересована особа правом подачі відзиву не скористався.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 31 березня 2025 року головуючим суддею в справі визначено суддю Монташевич С.М.

01 квітня 2025 року сторін повідомлено про час та дату судового засідання, заінтересованій особі вручено копію заяви про видачу обмежувального припису з додатками.

У зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті з 31.03.2025 до 08.15 год 02.04.2025, ухвала про прийняття заяви до розгляду постановлена 02.04.2025.

Розгляд справи по суті відбувся 03.04.2025 за участі заявниці, її представника та заінтересованої особи.

В судовому засіданні долучено копію постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.01.2025 по справі №343/124/25.

Заявниця та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просили її задовольнити. ОСОБА_1 додатково вказала, що притягнення її колишнього чоловіка до адміністративної відповідальності не дало бажаних результатів, оскільки він не підходив до неї всього 2-3 тижні. Однак у березні 2025 року він знову у приміщенні лікарні вчинив з нею скандал, обзиваючи її. Аналогічний випадок був і 25 березня 2025 року, коли ОСОБА_2 , зустрівши її біля приміщення магазину, почав принижувати її, обзивати у присутності посторонніх людей. Також він телефонував до дочки, надсилав їй повідомлення з принизливими твердженнями щодо неї.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги заяви визнав частково. Він погодився, щоб не наближатись до заявниці та її будинку. При цьому вказав, що він з нею прожив 24 роки у шлюбі, щось надбав. Після розірвання шлюбу він приходив до її будинку, щоб забрати деякі речі, однак такі його наміри закінчувались конфліктами та повідомленнями у поліцію. Вважає, що саме ОСОБА_1 переслідує його, знімає на телефон, а також просить дочок, щоб вони записували їх розмови, налаштовує їх проти нього. Останні суперечки із заявницею були через те, що за її замовленням до нього телефонує невідомий чоловік та погрожує, з приводу чого він також звернувся у поліцію.

Фактичні обставини справи, які встановив суд, та відповідні їм правовідносини.

Як підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами, заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували з 06.11.1999 в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народилися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які досягли повноліття, що підтверджується актовими записами про народження (а.с. 8, 9).

Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2023 року, яке набрало законної сили 20.07.2023, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10-11).

Як встановлено із матеріалів справи, після розірвання шлюбу заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, у зв`язку із застосуванням щодо неї насильства та інших незаконних дій ОСОБА_2 , на підтвердження чого надала заяву (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення та відповіді з поліції (а.с. 12, 15-17). Про неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 свідчить також і відповідь з поліції, яка надана на адвокатський запит (а.с. 13, 14).

Згідно з постановою Долинського районного суду Івано-Франкіської області від 27.01.2025, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушення, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення знайшло своє підтвердження, що 09 грудня 2024 року о 10:30 год ОСОБА_2 в приміщенні КНП "Вигодська міська багатопрофільна лікарня", що в АДРЕСА_3 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у тому, що ОСОБА_2 словесно принижував колишню дружину, погрожував та ображав її нецензурною лайкою, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпіло (а.с. 28-29).

Як зазначила заявниця, поведінка ОСОБА_2 відносно неї не змінилася і після притягнення його до адміністративної відповідальності. З наданих нею в судовому засіданні пояснень встановлено, що її колишній чоловік продовжує й надалі систематично здійснювати щодо неї психологічне насильство, яке полягає у словесних образах та погрозах фізичною розправою, переслідуванні, вчиненні інших дій, що призводять до погіршення її стану здоров`я та викликає у неї побоювання за своє життя та здоров`я.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 3, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що оскільки ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , конфліктні ситуації між заявницею та заінтересованою особою вчиняються систематично, супроводжуються приниженнями та погрозами, психологічним насильством, що викликає у постраждалої особи обгрунтовані побоювання за свою безпеку, тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо потерпілої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати відносно нього обмежувальний припис.

При цьому доводи ОСОБА_2 про те, що заявниця навмисно звертається до поліції за надуманими причинами, щоб виставити його кривдником, нічим не підтверджені, зводяться до власної суб`єктивної позиції заінтересованої особи. Водночас суд зважає на те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що розуміє наслідки своїх дій та бажає виправити свою поведінку, намагатиметься не наближатися до заявниці за місцем її проживання та роботи, не створюватиме конфліктних ситуацій та не переслідуватиме її.

Враховуючи наведене вище, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому є необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , однак таку слід задоволити частково та встановити обмежувальний припис на строк три місяці, яким визначити такі тимчасові обмеження: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання та роботи постраждалої особи ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказане буде достатнім для припинення конфліктних стосунків та зміни ставлення кривдника до колишньої дружини.

Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України, суд вважає за необхідне повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган міської ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та встановити такі заходи тимчасового обмеження його прав строком на три місяці, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та місця її роботи;

2) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_2 інформувати відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області для взяття його на профілактичний облік, а також повідомити виконавчий комітет Вигодської селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію рішення негайно вручити учасникам справи та направити його у відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області для виконання, у виконавчий комітет Вигодської селищної ради - для відома.

Заявниця: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Долинськогорайонного суду С.М.Монташевич