РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/37/24

Провадження № 22-ц/4815/229/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимків С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Маринич В.В.,

учасники справи:

позивач керівник Вараської окружної прокуратури, в інтересах держави

в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства

України,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача Північне міжрайонне управління водного господарства,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 липня 2024 року (ухвалене у складі судді Іванківа О.В., повний текст рішення складено 05 липня 2024 року) у справі за позовом керівника Вараської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Північне міжрайонне управління водного господарства до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні гідротехнічною спорудою шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути гідротехнічну споруду, -

в с т а н о в и в :

09 січня 2024 року керівник Вараської окружної прокуратури звернувся до суду, в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України з позовом до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні гідротехнічною спорудою шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути гідротехнічну споруду.

Позов обґрунтовував тим, що Вараською окружною прокуратурою в ході вивчення законності використання об`єктів державної власності встановлено, що 25.12.2015 року було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно дамбу захисну (реєстраційний номер 08) за ОСОБА_1 . Підставою для внесення запису про державну реєстрацію зазначено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27540635 від 25.12.2015 року, прийняте державним реєстратором Котовичем Т.С..

Крім того, державним реєстратором зазначено місце розташування нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :04:033:0018, реєстраційний номер 08.

Підставами для прийняття рішення про державну реєстрацію з відкриттям розділу в Реєстрі були: технічний паспорт (серія та номер 17, виданий 14.10.2015, видавник Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки); договір дарування (серія та номер 1190, виданий 28.11.2014, видавник державний нотаріус Килюшик А.А.); паспорт громадянина України (серія та номер НОМЕР_1 , виданий 03.04.2003, видавник Володимирецький РВ УМВС України в Рівненській області).

Згідно технічного паспорту, виготовленого Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки, об`єкт споруда гідротехнічна, дамба захисна. Місце розташування - вул. Осинська, Красносільська сільська рада (с.Зелене).

Відповідно до договору дарування (серія та номер 1190, виданий 28.11.2014), укладеного між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), останній набув право власності на земельну ділянку площею 1,9 га, к.н. :04:033:0018.

Крім того, згідно висновку № 475 від 14.05.2012 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, будь які будівлі та споруди на земельній ділянці відсутні. Згідно ситуаційного плану, який міститься в проекті відведення, гідротехнічні споруди розміщені за межами земельної ділянки.

У подальшому, 17.12.2020 року ОСОБА_1 здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер, :04:033:0018, площею 1,900 га, та створено відповідно 3 нові земельні ділянки з кадастровими номерами :04:033:0019 площею 1,6600 га, :04:033:0020 площею 0,1200 га, :04:033:0021 площею 0,12 га.

Згідно інформації Володимирецької селищної ради від 02.03.2023, гідротехнічна споруда - дамба захисна розташована за межами вищевказаних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:033:0019, :04:033:0020, :04:033:0021.

Також за інформацією, отриманою у Північному міжрайонному управлінні водного господарства рік побудови даної гідротехнічної споруди дамби захисної 1985 (згідно матеріалів інвентаризації, які знаходяться у Північному міжрайонному управлінні водного господарства).

Власником дамби захисної (реєстраційний номер 08) є Державне агентство меліорації та рибного господарства України. Дана дамба знаходиться на балансі Північного МУВГ. Призначення дамби захист сільськогосподарських угідь від підтоплення водами магістральних каналів р. Стубла осушувальної системи "Стубла". Розміщена за 2 км на північний захід від с. Радижево та за 1,5 км на захід від с.Воронки. Вищезазначена дамба побудована у 1985 році, протяжністю 9,2 км. Інвентарний № .

Згідно інформації Північного міжрайонного управління водного господарства від 09.03.2023 року, останнє не надавало згоди на передачу будь-яких гідротехнічних споруд та не здійснювало передачі земельної ділянки державної власності, на якій вони знаходяться, у власність ОСОБА_1 . Також, згідно записів Журналу обліку особистого прийому громадян жодних заяв до Північного міжрайонного управління водного господарства від ОСОБА_1 не надходило.

ОСОБА_1 , всупереч вимогам чинного законодавства зареєстровано за собою право власності на гідротехнічну споруду, а саме дамбу захисну, за відсутності документів необхідних для проведення державної реєстрації та за відсутності волевиявлення власника нерухомого майна.

На час пред`явлення позову відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не повернув гідротехнічну споруду, а саме дамбу захисну, чим завдав шкоди інтересам держави.

Просив суд:

усунути перешкоди власнику Державному агентству меліорації та рибного господарства України у користуванні та розпорядженні гідротехнічними спорудами, площею 3066 кв.м., шляхом скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна 08;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути у державу в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України гідротехнічну споруду дамбу захисну, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;

стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 2684 грн судового збору.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 липня 2024 року позов керівника Вараської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Північне міжрайонне управління водного господарства до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні гідротехнічними спорудами шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути гідротехнічні споруди 3066 кв.м. задоволено.

Усунено перешкоди власнику державі в особі уповноваженого державного органу Державному агентству меліорації та рибного господарства України у користуванні та розпорядженні гідротехнічними спорудами, площею 3066 кв.м., шляхом скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна 08.

Зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути державі в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України (), гідротехнічну споруду дамбу захисну, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (, юридична адреса: вул. 16 Липня, 52, м. Рівне, 33028, р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО, банк: Державна казначейська служба, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800), сплаченого за пред`явлення позовної заяви до суду 2684 грн, судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що призначення гідротехнічних споруд, що є предметом даного позову, свідчить про неможливість набуття на них права приватної власності, заявлені вимоги є саме такими, що не пов`язані з позбавленням права володіння законного їх власника, не зважаючи на відсутність відповідної державної реєстрації такого права, оскільки воно вважається набутим в силу закону, відповідно, заявлені вимоги є такими, що спрямовані на усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, а отже є законним та ефективним способом усунення існуючих порушень прав законного володільця спірним майном.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ним не порушувалося законодавство, що діяло на момент здійснення реєстраційних дій в частині реєстрації права власності, було надано вест пакет необхідних документів, для реєстрації права власності, на підставі чого державний реєстратор провів необхідні дії та зареєстрував право власності.

Протягом майже 8 років порушень закону та Порядку державної реєстрації в діях даного реєстратора не встановлено.

Вказує, що його захисна споруда не пов`язана з державним об`єктом, так як вона розташована в іншому місці, на землях приватної власності і ні географічно, ні фізично не пересікається з захисною спорудою, що знаходиться у державній власності.

Державним агентством не надано жодних належних доказів порушення ним права держави, не надано підтверджуючих документів прив`язок до місцевості їх об`єкта, права на земельні ділянки, технічні паспорти із технічними параметрами.

Дамба захисна, що перебуває у державній власності та його споруда, що належить йому на праві власності це два різні об`єкти: та дамба що перебуває у державній власності нібито протяжністю 9.2 км., а його лише орієнтовано 300 метрів. Його дамба побудована членами сім`ї з метою належного доїзду до земельних ділянок, що перебувають у їх власності та водопониження частин земельних ділянок, що були непридатні для ведення фермерського господарства.

Слід звернути увагу, що відсутні будь-які перешкоди у користуванні даними об`єктами, він не встановлював жодних захисних чи огороджувальних перешкод, що унеможливлювали б вільний доступ як до споруд так і до земельних ділянок.

Звертає увагу на пропущені строки позовної давності.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.12.2015 року державним реєстратором Володимирецького районного управління юстиції Котовичем Т.С. зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 право власності на дамбу захисну, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:033:0018 (а.с. 17).

Підставами для прийняття рішення про державну реєстрацію з відкриттям розділу в Реєстрі були: технічний паспорт (серія та номер 17, виданий 14.10.2015, видавник Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки); договір дарування (серія та номер 1190, виданий 28.11.2014, видавник державний нотаріус Килюшик А.А.); паспорт громадянина України (серія та номер НОМЕР_1 , виданий 03.04.2003, видавник Володимирецький РВ УМВС України в Рівненській області).

До технічного паспорту споруди гідротехнічної "Дамба захисна", виготовленого Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки, місце розташування вул. Осинська, Красносільська сільська рада (с.Зелене) долучено схему земельної ділянки, на якій зображено розташування дамби відносно водойми та р. Стубла (а.с. 19).

Відповідно до договору дарування (серія та номер 1190, виданий 28.11.2014), укладеного між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований), останній набув право власності на земельну ділянку площею 1,9 га, к.н. :04:033:0018 (а.с. 22).

Згідно з висновком № 475 від 14.05.2012 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, будь-які будівлі та споруди на земельній ділянці відсутні (а.с. 54).

Згідно ситуаційного плану, який міститься в проекті відведення, гідротехнічна споруда - дамба розміщена за межами земельної ділянки (а.с. 51).

17.12.2020 ОСОБА_1 здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер, :04:033:0018, площею 1,900 га, та створено відповідно 3 нові земельні ділянки з кадастровими номерами :04:033:0019 площею 1,6600 га, :04:033:0020 площею 0,1200 га, :04:033:0021 площею 0,12 га.

Згідно інформації Володимирецької селищної ради від 02.03.2023 року, на запит Вараської окружної прокуратури Рівненської обласної прокуратури, гідротехнічна споруда-дамба захисна розташована за межами вищевказаних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:033:0019, :04:033:0020, :04:033:0021. За інформацією, отриманою у Північному міжрайонному управлінні водного господарства, рік побудови даної гідротехнічної споруди дамби захисної 1985 рік (згідно матеріалів інвентаризації, які знаходяться у Північному міжрайонному управлінні водного господарства) (а.с. 31).

За інформацією Північного міжрайонного управлінні водного господарства від 09.03.2023 року. Власником дамби захисної (реєстраційний номер 08) є Державне агентство меліорації та рибного господарства України. Дана дамба знаходиться на балансі Північного МУВГ. Призначення дамби захист сільськогосподарських угідь від підтоплення водами магістральних каналів р. Стубла осушувальної системи "Стубла". Розміщена за 2 км на північний захід від с. Радижево та за 1,5 км на захід від с.Воронки. Вищезазначена дамба побудована у 1985 році, протяжністю 9,2 км, інвентарний № .

Північне міжрайонне управління водного господарства не надавало згоди на передачу будь-яких гідротехнічних споруд та не здійснювало передачі земельної ділянки державної власності, на якій вони знаходяться, у власність ОСОБА_1 . Також, згідно записів Журналу обліку особистого прийому громадян жодних заяв до Північного міжрайонного управління водного господарства від ОСОБА_1 не надходило (а.с. 35).

Вважаючи, що ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на дамбу за відсутності достатніх для цього правових підстав та за відсутності волевиявлення власника нерухомого майна, що призвело до безпідставного виникнення права власності на гідротехнічну споруду, керівник Вараської окружної прокуратури Рівненської області, в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України звернувся за захистом порушених прав власника до суду.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що водний об`єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).

Відповідно до частини першої статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Пунктом "ґ" частини четвертої статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "д" частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ. Отже, розглядаючи відповідні спори, суди мають враховувати, що приналежність головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/8903/16).

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 401/2975/20 (провадження № 61-6435св23) зазначено, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про аквакультуру" гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - це об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - це об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до пункту 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених Наказом МНС України 03 квітня 2012 року № 661, гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відводів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 10 вересня 1996 року № 165, гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для управління ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою, аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатися водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.

Враховуючи правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою.

Спірна гідротехнічна споруда розташована на земельній ділянці водного фонду, власником дамби захисної (реєстраційний номер 08) є Державне агентство меліорації та рибного господарства України, а відповідач не мав правових підстав для набуття її у власність.

Оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, відповідно вона не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків, визначених законом.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у Постанові від 05 березня 2025 року у справі № 291/255/23 (провадження № 61-16296св24).

Суд першої інстанції, встановивши факт належності спірного об`єкту до земель водного фонду, та факт незаконної реєстрації за відповідачем права приватної власності на гідротехнічну споруду, дійшов правильного висновку, що вимога про скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна 08 та зобов`язання відповідача повернути державі в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України, гідротехнічну споруду - дамбу захисну, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.

Доводи апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності у спорі не заслуговують на увагу, оскільки прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, який може бути поданий доти доки існує саме правопорушення, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18).

Твердження ОСОБА_1 про наявність двох різних дамб у спірних правовідносинах, одна з яких збудована ним та членами його сім`ї, апеляційний суд вважає неспроможними, оскілки жодних доказів, що спірне майно було новоствореною ОСОБА_1 та членами його сім`ї річчю, проведення ними реконструкції, капітального ремонту дамби, відповідачем не надано, як і не заявлено клопотань про призначення судової експертизи у справі для доведення вказаних доводів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом права ОСОБА_1 на мирне володіння майном не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Для визначення правомірності втручання держави у мирне володіння ОСОБА_1 його майном підлягає до застосування "трискладовий тест" оцінки відповідного втручання згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.

Трискладовий тест, застосовуваний ЄСПЛ, використовується і в практиці українських судів, у тому числі Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме факт незаконної передачі у приватну власність ОСОБА_1 гідротехнічної споруди, яка нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, скасування державної реєстрації права власності та повернення зазначеного об`єкта від відповідача державі є пропорційним втручанням у його право власності, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету: контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки використання об`єкту водного фонду, яке не сприятиме досягненню зазначених цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей, у тому числі, через неналежну експлуатацію гідротехнічної споруди.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 квітня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.