ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3351/24 Номер провадження 22-ц/814/1043/25Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т. Д. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Таргонія В.М.

представника відповідача АТ "Українська залізниця" Момот К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 рокуухвалене у складі головуючої судді Бессонової Т.Д., повний текст якого виготовлений 07 листопада 2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2024 року адвокат Таргоній Вадим Миколайович в інтересах ОСОБА_1 - звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лубни, вул. Привокзальна,6, потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер.

За вказаним фактом ДТП уповноваженими органами було внесено відомості до ЄРДР №0000159 та розпочато досудове розслідування.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 їй було спричинено моральну шкоду, зазначає, що загиблий був молодого віку, загинув не досягнувши 30 років, що додатково завдає матері моральних страждань.

Загиблий не встиг за життя створити свою сім`ю, тому в нього була лише мати і батько, що свідчить про стійкість життєвих зв`язків та близькість між нею і її сином.

Вона втратила єдиного сина, що для матері є найгіршою події в житті. Вона відчуває сум, біль та страждання. Її сталий життєвий устрій непоправно змінено з незалежних від неї обставин.

До смерті сина в неї було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Вона проживала з загиблим однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім безпосередньо кровного споріднення та зв`язку. Внаслідок смерті сина вона назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Вона мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків.

Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Вона до кінця життя буде відчувати біль, сум та страждання. Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією.

Позивач просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь 300000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 - адвокат Таргонй В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, існує невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вказав про недоведеність факту наїзду потягом обгрунтовуючи своє рішення лише висновком судово-медичної експертизи.

В абз 1. Постанови про закриття кримінального провадження зазначено, що потерпілого було смертельно травмовано потягом, було встановлено місце та приблизний час. Суд першої інстанції безпідставно не взяв даний доказ до уваги, хоча постанова про закриття кримінального провадження є ключовим доказом, який підтверджує обставини за яких загинув потерпілий.

Фактично, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки і належність цього джерела відповідачу.

Факт заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки підтверджується: 1. Постановою про закриття кримінального провадження, де зазначено, що потерпілого було смертельно травмовано потягом 2. Лікарським свідоцтвом про смерть, де зазначено безпосередня причина смерті, що пішохід травмований при зіткненні з поїздом. 3. Довідкою про причину смерті в якій зазначено, що причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом 4. Висновком судово-медичної експертизи, де зазначено, що отримані тілесні ушкодження призвели до смерті. 5. Актом службового розслідування, де встановлено, що мало місце смертельне травмування ОСОБА_2 .

Враховуючи, що досудовим розслідуванням не було встановлено яким саме потягом було збито потерпілого, представник позивача звертався до відповідача з запитом про надання інформації щодо розкладу руху поїздів. У відповідь на запит, відповідач надав інформацію про поїзди, які проїжджали станцію Лубни з 20 год 00 хв 12.02.2023 року по 03 год 00 хв 13.02.2023 року і зазначив, що всі локомотиви належать АТ Укрзалізниця. Відповідно до ст.4 ЗУ Про залізничний транспорт управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях здійснюється централізовано і належить до виключної компетенції АТ "Укрзалізниця".

Право позивача не може бути порушене через те, що орган досудового розслідування не встановив конкретний поїзд, який здійснив наїзд, оскільки всі поїзди, які проїжджали станцію, на якій було збито загиблого належать АТ Укрзалізниця. Існує факт смерті внаслідок наїзду поїздом та факт, що всі поїзди, які проїжджали станцію належать АТ Укрзалізниця.

Зазначає, що у Постанові ВС від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 міститься наступний висновок: Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19)

24 січня 2025 року АТ «Українська залізниця» надало Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 адвоката Таргонія В.М. представника відповідача АТ "Українська залізниця" Момот К.Е.,дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 28.07.1994 року. (а.с. 10)

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №44 від 14.02.2023 року, смерть ОСОБА_2 , настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною смерті зазначено - пішохід травмований при зіткненні з потягом. (а.с. 8)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.02.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 9)

Згідно акту службового розслідування аварії від 22.02.2023 року встановлено, що вини працівників виробничого підрозділу «Локомотивного депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та станції Лубни виробничого підрозділу «Полтавська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не вбачається.

При розслідуванні не вдалося з`ясувати, яким саме рухомим складом було смертельно травмовано особу. Стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам.

Смертельно травмований ОСОБА_2 , 1994 року народження порушив вимоги п. 2.2, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 №54, зареєстрованих МЮУ 24.03.1998 №193/2633 (зі змінами затвердженими наказом МТЗУ від 22.11.2007 №1059, зареєстрованими МЮУ 18.12.2007 №1378/14645). (а.с. 53-54)

Відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000159 від 13.02.2023 р. внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а саме в період часу з 01 год. по 02 год. 13.02.2023 року не встановлений потяг рухаючись по залізничній колії в напрямку м. Полтава на ділянці 176 км. 9-10 пікет, між 3 та 5 стрілкою залізничної станції «Лубни», що в м. Лубни, Полтавської області, допустив наїзд на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер на місці, учасники події та обставини події встановлюються.

Згідно висновку експерту №43 від 14.02.2023 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_2 , виявлені тілесні ушкодження, які носять характер при життєвості, утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такі, можливо при залізничній травмі і відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого.

При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації в крові - 4,2 проміле, що відповідно до живої особи відповідає важкому ступеню алкогольного сп`яніння.

На підставі постанови про закриття кримінального провадження СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 29.06.2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди потерпілому органом досудового розслідування не встановлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено за яких обставин загинув її син, яким саме потягом здійснено наїзд на потерпілого, в який час відбулась подія, виключено чи ні настання події внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність. (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа № 445/370/19), від 20 травня 2021 року (справа №501/2015/16).

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У справі, що переглядається, позивачем не доведено беззаперечними доказами обставини загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та який потяг здійснив наїзд на потерпілого, під керуванням кого, коли і за яких обставин.

Колегія суддів зазначає, що з висновку експерта № 43 вбачається, що тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_2 утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такі, можливо при залізничній травмі, що є припущенням, і не є достатнім доказом для встановлення причин та обставин смерті ОСОБА_2 , у тому числі від залізничного транспорту, володільцем якого є АТ «Українська залізниця».

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням практики Європейського суду з прав людини у питанні застосування і тлумачення п.1 статті 6 Конвенції (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) не потребують детальної оцінки з урахуванням характеру спору, наданих у справу доказів, встановлених фактичних обставин та правових позицій сторін спору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішень суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовичазалишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді

Т.В. Одринська

В.П. Пікуль