Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/118/25
Єдиний унікальний №733/49/25
Рішення

Іменем України

15 квітня 2025 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого судді Т.В. Карапиш

за участю секретаря О.П. Щур,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.1991 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Іваницької сільської ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 68, придбала будинок у АДРЕСА_1 , проте у вищевказаному договорі не зазначено адресу знаходження будинку, щодо якого був вчинений договір. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, вказаний будинок, який був об`єктом продажу, належав продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Ічнянською нотаріальною конторою 25.10.1991 року по реєстру № 2245, зареєстрованого в погосподарській книзі виконавчого комітету Іваницької сільської ради народних депутатів за № 262. Земельна ділянка під спірним будинком нею приватизована, однак відсутність адреси в договорі купівлі-продажу перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, зокрема, можливості зареєструвати право власності на вказаний житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В позасудовому порядку позивачка не має можливості вирішити дане питання, тому виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, в позовній заяві вказала про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 09 листопада 1991 року, відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іваницької сільської Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області Щербиною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 68, позивачка ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Іваниця Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, загальною площею 32 кв.м., належний продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ічнянською державною нотаріальною конторою 25 жовтня 1991 року по реєстру № 2245 і зареєстрованого в погосподарській книзі виконавчого комітету Іваницької сільської ради народних депутатів за № 262, сплативши ОСОБА_2 за вказане майно грошові кошти в розмірі 2800 карбованців (а.с. 6).

Відповідно до копії Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 05.10.2024 року на замовлення ОСОБА_1 , загальна площа приміщень вказаного житлового будинку становить 43,4 кв.м., житлова 23,7 кв.м., допоміжна 19,7 кв.м. (а.с. 7,зворот-10).

Як видно з копії довідки директора КП «Архітектура Ічнянщини» № 261-24 від 24.10.2024 року, станом на 31.12.2012 р. по даним обліку реєстрації документів про право власності на домоволодіння, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 7).

Згідно повідомлення Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 05.11.2024 року № 03-09/4376, згідно запису в книзі погосподарського обліку за 1991-1996 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ічнянською нотаріальною конторою 25.10.1991 року за реєстровим номером 2245 (а.с. 10,зворот).

Відповідно до копії Рішення двадцять другої сесії восьмого скликання Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 29 серпня 2022 року № 01-22/08 «Про перейменування вулиць, провулків та площ населених пунктів Парафіївської селищної територіальної громади», назва вулиці «Першотравнева» змінилася на «Миру» (а.с. 11).

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч.2 даної статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і щодо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» № 25921/02, ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98.

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

В ст. 382 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі N 569/17272/15- ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Таким чином, вказаний вище договір купівлі-продажу укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання позивачкою у власність об`єкта нерухомості

Як видно з копії Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76075262 від 14.11.2024 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Журавель А., вказаним рішенням позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою останньої, оскільки подані нею документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: у поданому договорі купівлі-продажу будинку від 09 листопада 1991 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іваницької сільської Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області відсутня адреса будинку, що не дає змоги встановити факт належності даного об`єкта заявнику ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації прав зокрема є: подання документів, які не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при вирішенні спору також враховує те, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,20 га, наданої для обслуговування жилих та господарських будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 923212, виданого 13 грудня 2006 року на підставі рішення виконкому Іваницької сільської ради від 22 серпня 1997 року № 76, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 29, кадастровий номер :01:002:0034 (а.с. 12). Саме на вказаній земельній ділянці і розташований спірний будинок з надвірними будівлями та спорудами, а тому, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки та положень ст. 120 ЗК України, суд приходить до переконання, що правовий режим цієї земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будинок.

Отже, відсутність у договорі купівлі-продажу будинку від 09.11.1991 року відомостей про місцезнаходження об`єкта купівлі продажу (адреси будинку), не дає позивачці можливості зареєструвати право власності на вказаний будинок в позасудовому порядку державним реєстратором прав на нерухоме майно, тоді як остання правомірно набула право власності на дане майно, що встановлено на підставі наданих позивачкою та досліджених судом доказів, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 177, 179, 181, 182, 190, 629, 328, 392, 655, 656 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 09.11.1991 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 68.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Парафіївська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області, місце знаходження: смт. Парафіївка, вул. Т.Шевченка, 62 Прилуцького району Чернігівської області, .

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Суддя Т. В. Карапиш