КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7955/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року місто Київ

справа № 940/170/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосудді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Косович Т.П., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обгрунтовував тим, що він з 17 липня 2009 року перебував із ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року.

Від шлюбу заявник та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що син проживає разом з матір`ю, проте заявник матеріально його утримує сплачує аліменти та додатково щомісяця надає 3000 грн.

Посилався на те, що встановлення даного юридичного факту необхідно йому для можливості отримання відстрочки від мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного, відповідно до положень ст.315 ЦПК України, є документом, що підтверджує право на відстрочку та прямо вимагається Порядком як документ, що подається разом з заявою про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Вказував, що чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, який би давав заявнику право на відстрочку від призову на військову службу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник, можливе за рішенням суду і не передбачено встановлення даного факту в позасудовому порядку

18 лютого 2025 року від заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких остання вказувала на те, що дитина проживає разом з нею за кордоном, а заявник ОСОБА_1 не сплачує аліменти у повному обсязі на утримання сина.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника заявника надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без його участі та участі заявника, вимоги скарги просив задовольнити.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за даною заявою, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на ст.315 ЦПК України, ОСОБА_1 просить встановити факт перебування на його утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення такого факту йому необхідно для реалізації прав, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.23 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов'язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов'язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов'язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звернення із заявою про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітнього сина в цій справі необхідне заявнику для створення преюдиційного рішення для публічних відносин, що є неприпустимим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного, відповідно до положень ст.315 ЦПК України, є документом, що підтверджує право на відстрочку та прямо вимагається Порядком як документ, що подається разом з заявою про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації спростовується вищевикладеним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку має місце спір про право заявника на відстрочку від призову під час мобілізації, передбачене ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий:

Судді: