РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/3848/24

Провадження № 22-ц/4815/423/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Батури П.О. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року, ухвалену в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 569/3848/24

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення судових витрат.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення судових витрат, а провадження по справі закрито.

29 листопада 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 понесені судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 (сім тисяч) грн.

У подані на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені заяви.

Вказує, що судом не враховано правові позиції Верховного Суду викладені у постановах аналогічних справах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 12 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підтовче судове засідання.

14 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі № 569/3848/24.

Згідно п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову.

Згідно із частиною 3,5,6 ст.142 цього Кодексу у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, відповідно до положень частин 5, 6 статті 142, частини 9 статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 06 липня 2023 року в справі № 750/6669/22.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача та не застосовував до нього будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України. Також, суд не встановив ознак необґрунтованих дій стосовно відповідача.

Колегія суддів виходить з того, що подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) у даній справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Так само і сам по собі факт подання заяви/клопотання про відмову від позовних вимог не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесенні таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача.

При цьому, представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

В даному випадку, відповідачем при заявлені вимоги про відшкодування понесених по справі судових витрат не було доведено необґрунтованості дій позивача, що виключає стягнення такої компенсації в розумінні ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про те, що рішення в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Батури П.О. задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2025 року скасувати.

Вимогу представника ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С.С.