ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/216/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.

за участю секретаря Гичко К.С.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/26557/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені яких діє адвокат Григоришин Андрій Ігорович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2024 року про забезпечення позову (постановлену суддею Герчаківською О.Я.) в справі за позовом Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «БМБУД» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться вказана цивільна справа за позовом АТ «КОМІНБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «БМБУД» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 201/21 від 23 листопада 2021 року в розмірі 3 923 697,85 грн..

Одночасно з позовною заявою представник АТ «КОМІНБАНК» Нестеров Е. Г. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать відповідачам:

- ОСОБА_1 , які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке йому належить, у межах суми позову 3 923 697,85 грн.;

- ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке йому належить, у межах суми позову 3 923 697,85 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтовувалась тим, що позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, у зв`язку з невиконанням ТОВ «БМБУД» взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № 201/21 від 23 листопада 2021 року (зі змінами та доповненнями до нього), який забезпечено порукою ОСОБА_1 , згідно Договору поруки № 201/21- П-1 від 23 листопада 2021 року, та порукою ОСОБА_2 згідно Договору поруки № 201/21-П-3 від 29 листопада 2021 року.

Вважав, що оскільки предметом позову у цій справі є стягнення з відповідачів як поручителів третьої особи на користь позивача заборгованості в розмірі 3 923 697,85 грн., метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову.

Стверджував, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2024 року заяву задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та майно, які належать ОСОБА_1 , у межах суми позову 3 923 697,85 грн. та накладено арешт на грошові кошти в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та майно, які належать ОСОБА_2 , у межах суми позову 3 923 697,85 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвокат Григоришин А.І. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною.

Звертає увагу на те, що Кредитний договір №201/21, окрім того, що був забезпечений договорами поруки, також забезпечувався іпотекою (іпотечний договір від 28.01.2022 року, предмет іпотеки - приміщення продовольчого магазину по АДРЕСА_1 загальною площею 233 кв.м. - вартість предмету іпотеки становить 2 858 000,00 грн.) та заставою транспортних засобів (договір №201/21-131/22-3-1: предмет застави автогрейдер марки ДЗ-180 2006 року випуску заставна вартість 323 000 грн. та каток дорожній марки BOMAG BW 154 AP-AM, 2008 року випуску, - заставна вартість 933 000,00 грн.

Таким чином, загальна сума вартості заставного рухомого та нерухомого майна становить 4 114 000,00 грн., що перевищує суму невиконаних зобов`язань за кредитним договором.

Звертає увагу на те, що відповідно до п.6.4 Іпотечного договору від 28.01.2022 року Вимоги іпотекодержателя також можуть бути задоволені шляхом продажу предмету іпотеки, в порядку визначеного ст. 38 ЗУ Про іпотеку.

Вказує на те, що всупереч зазначеному, позивач не намагається забезпечити виконання простроченого зобов`язання шляхом звернення стягнення на заставне майно, а звертається з позовом до поручителів.

Вважає, що таким чином обраний вид забезпечення позову призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештовувати майно та рахунки не має потреби, так як прострочене зобов`язання забезпечене в повній мірі.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що існують передбачені законом підстави для забезпечення позову та реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду, у випадку задоволення позову, є хибним і не відповідає обставинам справи.

Звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі №921/476/24 про банкрутство ТОВ БМБУД, а 10 жовтня 2024 року з метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог КУзПБ на офіційному веб-порталі судової влади України опубліковано повідомлення №74270 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ БМБУД.

Вказує на те, що 07 листопада 2024 року АТ КОМІНБАНК звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в розмірі 3 840 337, 22 грн., які ґрунтуються на умовах договору №201/21 від 23.11.2021 року про надання авансового овердрафту за поточним рахунком з урахуванням додатків до нього та додаткових угод №6 від 08.06.2022 року, №7 від 09.12.2022 року, №11 від 16.08.2024 року.

Зазначає, що ухвалою господарського суду Тернопільської області від 08 листопада 2024 року по справі №921/476/24 вищезазначену заяву прийнято до розгляду.

Таким чином вважає, що позивач у даній справі до завершення розгляду позовних вимог в межах справи про банкрутство ТОВ БМБУД звернувся із заявою по визнання грошових вимог до боржника у справі про банкрутство ТОВ БМБУД, відповідно реалізував право кредитора на пред`явлення грошових вимог, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Вважає, що позивач передчасно звернувся з позовом до поручителів, оскільки не довів неможливість виконання боржником своїх зобов`язань забезпечених заставою та іпотекою майна.

Представник позивача АТ КОМІНБАНК - Нестеров Е.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у її задоволенні відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

З посиланням на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22, вказує на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення.

Вважає, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів та гарантуватиме відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову.

Також просить долучити до матеріалів справи ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Григоришина А.І. про скасування заходів забезпечення у справі №607/26557/24.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретних обставин.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачене законом і є обґрунтованим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Так, встановивши, що між сторонами виник спір щодо стягнення коштів, пов`язаний із невиконанням договірних зобов`язань, забезпечених порукою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та майно, що належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителям за виконання боржником третьою особою у справі, умов кредитного договору) в межах суми, яка заявлена позивачем до стягнення 3 923 697,85 грн, до вирішення спору по суті.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду.

З урахуванням обставин даної справи, апеляційний суд вважає, що вищезазначені заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.