КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5181/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року у складі судді Шевчука А.В.,

у цивільній справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко Олени Сергіївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ТОВ «Дебт Форс» звернулося у суд із скаргою на дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко О.С., в якій просило визнати:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С. під час розподілу стягнутих з боржника сум та винесення постанови ВП НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

- скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

- зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С. здійснити розподіл стягнутих з боржника сум, у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: перерахувати ТОВ «Дебт Форс» 41 284 грн 04 коп в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 та 8 451 грн 66 коп в рахунок погашення виконавчого збору;

- зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С. винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Скаргу обґрунтовано тим, що 22 грудня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-520/2010, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн. судових витрат.

Ухвалою Оболонським районним судом м. Києва від 06 червня 2024 року у справі №756/5512/24, змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Дебт Форс».

17 вересня 2024 року головним державним виконавцем винесено постанову ВП НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено зокрема: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 894 053 грн 77 коп; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 49 735 грн 69 коп.

Також на виконавчому листі здійснено відмітку держаного виконавця, відповідно до якої: «Борг в сумі 928 834 грн 63 коп стягнуто частково та станом на 17 вересня 2024 року залишок боргу становить 894 053 грн 77 коп. Виконавчий збір в сумі 92 883 грн 46 коп стягнуто частково та станом на 17 вересня 2024 року залишок становить - 43 147 грн 77 коп, виконавчий збір винесено в окреме провадження».

Вказано, що державний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі тобто в доларах США, а не в гривнях.

Також державним виконавцем, в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», було невірно здійснено розподіл стягнутих з боржника сум та надмірно стягнуто виконавчий збір на загальну суму 41 284 грн 04 коп (49 735,69 - 8 451,66 = 41 284,04), який підлягає поверненню та подальшому перерахуванню стягувачу, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року визнано незаконними дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С., під час розподілу стягнутих з боржника сум та винесення постанови ВП НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу; скасовано постанову ВП НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов`язано головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С. здійснити розподіл стягнутих з боржника сум, у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язано головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко О.С. винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

В апеляційній скарзі Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в зв`язку з тим, що відносно ПАТ «Дельта Банк» було розпочато процедуру ліквідації та надані раніше реквізити виявилися невірними, а інші дані державному виконавцю не надавалися, кошти на користь стягувача АТ «Дельта Банк» було неможливо перерахувати.

Вказує, що 19 лютого та 09 вересня 2020 року направлено листа до АТ «Дельта Банк» про надання реквізитів для перерахування стягнутих коштів.

Звертає увагу суду, що державним виконавцем неодноразово направлялися листи щодо надання реквізитів для перерахування коштів, а також державний виконавець неодноразово намагався зв`язатися зі стягувачем у телефонному режимі, проте відповіді на звернення не надходило. В зв`язку з відсутністю реквізитів для перерахування коштів кошти в сумі 41 284 грн 04 коп було перераховано в рахунок погашення нестягнутої суми виконавчого збору до державного бюджету.

Зазначає, що 18 вересня 2023 року державним виконавцем Кравчук Г.О. направлено вимогу до АТ «УкрСиббанк» про надання адреси для листування АТ «Дельта Банк».

01 жовтня 2023 року виконавче провадження було передано державному виконавцю Лукашенко О.С.

06 жовтня 2023 року надійшов лист АТ «УкрСиббанк» з вказаною адресою АТ «Дельта Банк».

12 жовтня 2023 року винесено постанову про звернення стягнення з доходу боржника та постанову направлено до ФОП ОСОБА_3 . З моменту винесення постанови кошти стягувалися з доходу боржника та перераховувалися на рахунок стягувача належним чином та в термін згідно чинного законодавства.

09 листопада 2023 року направлено запит в АТ «Дельта Банк» про надання реквізитів для перерахування стягнутих коштів та у відповідь надійшов лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» про те, що право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» у складі лоту.

03 січня 2024 року внесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

27 червня 2024 року надійшла заява «Дебт Форс» та ухвала Оболонського районного суджу м. Києва від 06 червня 2024 року про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ «Дебет Форс».

10 липня 2024 року винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ «Дебет Форс».

23 серпня 2024 року надійшла заява представника стягувача - ТОВ «Дебет Форс» про повернення виконавчого документа без виконання згідно п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

17 вересня 2024 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», копію постанови та виконавчий документ направлено на адресу стягувача. Борг в сумі 928 834 грн 63 коп стягнуто частково та станом на 17 вересня 2024 року залишок боргу становив 894 053 грн 77 коп.

Станом на момент завершення виконавчого провадження залишок не перерахованих сум відсутній. Кошти в сумі 41 284 грн 04 коп, що були перераховані за період з лютого 2020 по січень 2024 року до державного бюджету як виконавчий збір, повернути неможливо так як фінансовий рік завершується останнім робочим днем грудня відповідного року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі справи убачається, що 22 грудня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-520/2010, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн судових витрат.

06 червня 2024 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі №756/5512/24, якою змінено стягувача на ТОВ «Дебт Форс».

17 вересня 2024 року головним державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено зокрема: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 894 053 грн 77 коп; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 49 735 грн 69 коп.

Також на виконавчому листі здійснено відмітку держаного виконавця, відповідно до якої: «Борг в сумі 928 834 грн 63 коп стягнуто частково та станом на 17 вересня 2024 року залишок боргу становить 894 053 грн 77 коп. Виконавчий збір в сумі 92 883 грн 46 коп стягнуто частково та станом на 17 вересня 2024 року залишок становить - 43 147 грн 77 коп, та виконавчий збір винесено в окреме провадження.»

Вирішуючи спір районний суд виходив з того, що скарга ТОВ «Дебт Форс» є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

При цьому суд вказував, що державний виконавець під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу, не враховував положення статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме те, що між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США, а отже залишок заборгованості у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу повинен зазначатись саме у доларах США.

Щодо вказаних висновків варто зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зроблено висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до п. 22 Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини третьої зазначеної статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Положеннями ст. ст. 524, 533-535 ЦПК України передбачено, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої особи (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-520/2010, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн судових витрат.

Тобто, з урахуванням характеру грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника кредитної заборгованості саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Такий висновок викладено в Постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

За таких підстав, визначення державним виконавцем заборгованості в розмірі 928 834 грн 63 коп та стягнення зазначеної суми не є належним та повним виконанням рішення суду, в якому заборгованість визначена в іноземній валюті, що виконавцем не враховано.

Зазначене є підставою визнання дій державного виконавця в цій частині незаконними, скасування оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки така винесена передчасно.

Враховуючи викладене убачається, що державний виконавець не вчинив всіх необхідних дій у виконавчому провадженні, передбачених Законом України Про виконавче провадження щодо вирішення питання про повернення виконавчого документа, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ТОВ «Дебт Форс» в частині визнання дій державного виконавця незаконними, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та відповідно з зобов`язанням головного державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Між тим колегія суддів не погоджується з ухвалою суду в частині задоволення вимоги про оскарження дій головного державного виконавця щодо визначення суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з огляду на наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України)).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України)).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Велика Палата Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 (провадження № 14-118цс20)).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 42 Закону України "Про виконавче провадження").

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16 (провадження № 12-273гс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), та постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19)

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Оскільки вимога скарги про оскарження дій головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко О.С. щодо визначення суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у цій частині закриттю.

За положеннями ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

ЄСПЛ прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях удів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року в частині вимог скарги про оскарження дій головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко Олени Сергіївни щодо визначення суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язання в цій частині вчинити дії, скасувати й провадження у справі в цій частині - закрити.

Повідомити товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про віднесення розгляду справи в частині вимог про оскарження дій головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко Олени Сергіївни щодо визначення суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язання в цій частині вчинити дії - до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи в частині закриття провадження до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

У решті ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: