Справа № 522/6425/25-Е
Провадження № 2/522/4887/25
УХВАЛА

04 квітня 2025 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного Підприємства «Будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Товариства з обмеженою відповідальністю «Баубуд», Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» про захист прав споживачів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним угод,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Дімітріу Вікторією Валеріївною до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного Підприємства «Будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Товариства з обмеженою відповідальністю «Баубуд», Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» про захист прав споживачів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним угод, в якій просить:

1. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на об`єкти нерухомості за місцезнаходженням АДРЕСА_1 , а саме на: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 92,9 м2, розташовану на 3 поверху (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6122.20 згідно Технічного паспорту від 30.09.2024 р. та Сертифікату ІУ61 від 18.10.2024 р.) згідно Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/21 від 02.03.2018 р.; нежитлове приміщення (комору) № 1024, загальною площею 4,1 м2, розташованого на 3 поверху (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6482.71 згідно Технічного паспорту від 30.09.2024р. та Сертифікату ІУ61 від 18.10.2024 р.), згідно Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/3д-К 02.10.2018 р.

2. Визнати недійсним пункт 5.2.2 Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 26.01.2024 р., укладений між ТОВ «УВГП-Система» (Код ) та СТ «Сузір`я Плюс» (Код ) в частині прав ОСОБА_1 згідно Договорів асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/21 від 02.03.2018 р. та № 4/3д-К 02.10.2018 р.

3. Визнати недійсними Додаткову угоду № 3 від 11.12.2019 р., Додаткову угоду № 4 від 25.01.2024 р. та Додаткову угоду № 5 від 01.03.2024 р. до Договору про спільну діяльність від 29.08.2016 р., укладені між ТОВ «УВГП-Система» (Код ) та СТ «Сузір`я Будова» (Kод ЄДPПOУ 40355181) та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (Код ) виконати умови Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 р., укладеного зі Споживчим Товариством «Cyзіp'я Бyдoвa» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» у повному обсязі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя повинен перевірити, зокрема, належність справи до юрисдикції суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до положень частини 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Наведена норма свідчить, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач ОСОБА_1 заявляє вимоги про визнання за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Такі вимоги, виходячи із суті спору та характеру правовідносин підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, у позовній заяві позивач заявляє вимоги про визнання недійсним пункт 5.2.2 Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 26.01.2024 р., що укладений між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Плюс» в частині прав ОСОБА_1 ; визнання недійсними Додаткову угоду № 3 від 11.12.2019 р., Додаткову угоду № 4 від 25.01.2024 р. та Додаткову угоду № 5 від 01.03.2024 р. до Договору про спільну діяльність від 29.08.2016 р., укладені між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» виконати умови Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 р., укладеного зі Споживчим Товариством «Cyзіp'я Бyдoвa» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» у повному обсязі.

Як слідує з позовної заяви, Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016, Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 від 26.01.2024, додаткові угоди № 3 від 11.12.2019, № 4 від 25.01.2024 та № 5 від 01.03.2024 укладені між юридичними особами, стосуються та укладені на здійснення ними господарської діяльності, а тому спір в частині визнання недійсними правочинів підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За правилами ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 з власної ініціативи об`єднав позовні вимоги без дотримання правил об`єднання позовних вимог.

Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 185, ст. 188 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного Підприємства «Будова», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Товариства з обмеженою відповідальністю «Баубуд», Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» про захист прав споживачів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним угод, - повернути позивачу без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН