УХВАЛА

03 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 301/963/18

провадження № 61-4050ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу

Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2024 року

та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року

за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами у справі за позовом Хустської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській

області, ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання наказів недійсними, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хустського районного суду від 14 березня 2019 року позов

Хустської місцевої прокуратури задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру

в Закарпатській області від 11 січня 2017 року № 168 - СГ «Про надання дозволу

на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

у власність» на земельну ділянку площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства у контурі 248 на території Іршавської міської ради,

за межами населеного пункту.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру

в Закарпатській області від 27 березня 2017 року № 1257-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення», згідно якого ОСОБА_4 надано у власність

земельну ділянку площею 0,4487 га за кадастровим номером :05:001:0095 для ведення особистого селянського господарства

у контурі 248 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту.

Витребувано земельну ділянку площею 0,4487 га, з кадастровим номером :05:001:0095, для ведення особистого селянського господарства

у контурі 248 на території Іршавської міської ради, за межами населеного

пункту, вартістю 489 487,00 грн із чужого незаконного володіння ОСОБА_1

на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2019 року залишено

без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_5 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області

від 14 березня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 20 лютого 2024 року (провадження № 61-6955ск24).

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня

2024 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6

про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення Хустського районного суду від 14 березня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про перегляд рішення Хустського районного суду від 14 березня 2019 року у справі № 301/963/18

за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року

(повний текст складено 27 лютого 2025 року) апеляційну скаргу представника

ОСОБА_1 -ОСОБА_6 залишено без задоволення. Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2024 року залишено без змін.

29 березня 2025 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким поновити процесуальний строк на подання заяви про перегляд рішення Хустського районного суду

від 14 березня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

1. Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої

цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389

цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга

має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок,

та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення

норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку

із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Крім того, як убачається з прохальної частини касаційної скарги, заявник

просить ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання

про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд

судового рішення за нововиявленими обставинами. Однак ОСОБА_1

не зазначає, яке судове рішення за результатами розгляду касаційної скарги

має ухвалити суд касаційної інстанції стосовно заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином сформульована прохальна частина касаційної скарги не в повній мірі відповідає повноваженням суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково

і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині

або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі

у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених

в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду касаційної

інстанції уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням обов`язкових підстав для такого оскарження з урахуванням вищенаведеного, уточнити

вимоги касаційної скарги та викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно

до кількості учасників справи.

2. Також подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної

інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої

статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ,

що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір»

судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,

в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на ухвалу суду,

яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум

для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 028,00 грн, то особі,

яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити 605,60 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно

надати докази про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Керуючись статтями 185, 392, 393, 409 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько