КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5708/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року місто Київ

справа №753/5223/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ«ДЕБТ ФОРС», в якому просив:

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис№2839 від 20 серпня 2019року вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А.

В мотивування вимог посилався на те, що з постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. про звернення стягнення на доходи боржника по виконавчому провадженню №65748788 від 26 лютого 2024 року, він дізнався про примусове стягнення з нього на користь ТОВ«ДЕБТФОРС» заборгованості в сумі 138624,29грн. за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Гамзатової А.А. №2839 від 20 серпня 2019року.

Вказував, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням вимог Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Зазначав, що відповідач не надсилав йому вимогу про усунення порушень за кредитним договором, а тому останній і не міг надати документів, які б підтверджували право вимоги до нього за кредитним договором, а нотаріус всупереч вимог закону не перевірив зміст договору на який відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором та не перевірив безспірність заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В мотивування вимог апеляційної скарги посилався на те, що він повідомляв суд першої інстанції про те, що відповідач не надсилав йому вимогу про усунення порушень за кредитним договором, а тому відповідач не міг надати такий документ нотаріусу.

Вказував, що не отримання ним вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити такі вимоги відповідача чи первісного кредитора.

Зазначав, що суд першої інстанції, залишив поза увагою, що витребовувані ним документи не надійшли до суду на виконання вимог ухвали від 13 серпня 2024 року та замість визнання обставин, які ці докази (вимога про усунення порушень умов договору) доводять, а саме факт порушення норм Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису, просто проігнорував необхідність встановлення обставини, якою позивач обгрунтовував свою правову позицію.

Посилався на те, що суд першої інстанції у зв`язку із неповнотою дослідження доказів дійшов хибного висновку, що оскаржуваний виконавчий напис має номер 2889, тоді як вірний номер оскаржуваного виконавчого напису - 2839.

Вказував, що висновок суду про пред`явлення позову до неналежного відповідача суперечить наявним у справі доказам, а саме з копії постанови приватного виконавця, що долучена до позовної заяви вбачається, що стягувачем за виконавчим провадженням вказано саме відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а не ТОВ «ФК «Женева».

27 березня 2025 року від відповідача ТОВ «ДЕБТФОРС» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказував, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі через електронний кабінет.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідачата є недоведеним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис №2839 про стягнення з ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором 58995326АFCLI103 від 17 червня 2016 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Женева» заборгованості за період з 22 березні 2018 року по 13 серпня 2019 року у розмірі 138624,29 грн., яка складається із таких складових: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 23 196,99 грн., прострочена заборгованість за комісією - 161,24 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 12253,01 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 20653,14 грн., строкова заборгованість за комісією - 541,95 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 81817,96 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. винесено постанову від 26 лютого 2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №65748788.

У вказаній постанові боржником зазначено: ОСОБА_1 , стягувачем: ТОВ «ДЕБТ ФОРС», .

При цьому, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року замінено вибулого стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС», у виконавчому провадженні 365748788, відкритому на підставі виконавчого напису №2839, вчиненого 20 серпня 2019 року Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Женева».

Таким чином, оскільки до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» перейшло право вимоги за кредитним договором №58995326АFCLI103 від 17 червня 2016 року, а відтак позивач вірно пред'явив позовні вимоги до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідачем не надано до нотаріуса документів, які б підтверджували безспірність заборгованості, стягувачем нотаріусу не було подано вимогу про усунення порушень за кредитним договором.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Подібний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14, від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Отже, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З урахуванням положень ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2024 року витребувано: у ТОВ «ДЕБТ ФОРС» копії вимоги (повідомлення) чи іншого ідентичного за змістом документа про усунення ОСОБА_1 порушень умов кредитного договору, що надавались нотаріусу для вчинення виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року, із доказами направлення такої вимоги ОСОБА_1 та копію виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року; у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Гамзатової А.А. копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року та копію виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року.

На виконання вимог ухвали суду від 13 серпня 2024 року ТОВ «ДЕБТ ФОРС» надало копію виконавчого напису нотаріуса №2839 від 20 серпня 2019 року та зазначило, що товариство надати копії вимоги (повідомлення) чи іншого ідентичного за змістом документа про усунення ОСОБА_1 порушень умов кредитного договору, що надавались нотаріусу для вчинення виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року, із доказами направлення такої вимоги ОСОБА_1 не може, оскільки дані документи слугували підставою для звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та знаходяться в матеріалах справи нотаріуса.

З матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова А.А. вимоги ухвали суду першої інстанції щодо надання копій матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року та копії виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року не виконала.

Відповідач також не надав доказів на підтвердження того, на підставі яких документів було вчинено виконавчий напис №2839 від 20 серпня 2019 року.

Позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі вказував на те, що він не отримував вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити такі вимоги відповідача чи первісного кредитора.

При цьому, відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у тому числі вимога про усунення порушень за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису №2839 від 20 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 138624,29 грн., таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3060,70 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

РішенняДарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 20 серпня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за №2839 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 138624 грн. 29 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», місцезнаходження: місто Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, оф.602, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3060 грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий:

Судді: