Справа № 544/274/25
пров. № 2/544/292/2025
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Малицької О. Л.

секретаря судового засідання Ралець О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пирятин цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Даний позов мотивований тим, що 10.12.2023 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-10557856 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 8300,00 грн. на умовах, передбачених договором, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов договору відповідач зобов`язана сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00% від суми наданого кредиту, що складає: 415.00 грн. Тобто, відповідачу було перераховано суму кредиту в розмірі 8300,00 грн, за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту. Строк кредитування становить 240 календарних днів. Стандартна процентна ставка становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується в перші 30 календарних дні. Позивач вказує, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що створило заборгованість у розмірі 8694,60 грн, яка складається з наступного: 8694,60 грн - заборгованість по кредиту.

22.01.2024 було укладено договір факторингу №22-01/2024 відповідно до якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ»відступило на користь ТОВ «Макс Кредит»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10557856.

16.08.2024 було укладено договір №16082024-МК/ЕЙС відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит»відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10557856.

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №00-10557856.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №00-10557856 від 10.12.2023 у розмірі 8694,60 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

11.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Антіховича В. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує факт отримання кредитних коштів. Представник відповідача вказав, що позивач стягує тіло кредиту в сумі 8694,60 грн, хоча відповідно до наданих документів відповідачу було перераховано суму кредиту в розмірі 8300 грн. Окрім цього, до позову не надано доказів виконання кредитором умов кредитного договору. Також в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора. Окрім цього, відповідачем не підписані Правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а тому вони не можуть бути частиною кредитного договору. Також представник відповідача просив врахувати, що не підтверджено факт переходу прав вимоги до позивача за кредитним договором, не підтверджено, що банківська картка, що зазначена в матеріалах справи, належить відповідачу та не підтверджено, що відповідач належним чином повідомлявся про відступлення прав вимоги за спірним договором. Представник відповідача вказав, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу складає 4000 грн, при цьому заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є вкрай завищеними.

17.03.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що перехід права вимоги за кредитним договором №00-10557856 підтверджено належними та допустимими доказами, що знаходяться в матеріалах справи. Окрім цього, факт неповідомлення боржника про передачу права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язання. Кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який остання використала для підтвердження підписання кредитного договору, а отже спірний кредитний договір укладено належним та допустимим способом. Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», а також випискою по рахунку та довідкою, що були витребувані в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Окрім цього, представник позивача вказує, що позовні вимоги в сумі 8694,60 грн складаються з із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8300 грн та одноразової комісії за видачу кредиту. Щодо витрат на правничу допомогу, представник позивача вказує, що заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн не підтверджена жодними доказами, окрім ордера, при цьому витрати на правничу допомогу позивача підтверджується Договором надання правничої допомоги, протоколом погодження вартості послуг та актом прийому - передачі наданих послуг.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, у відзиві на позов представник відповідача просив слухати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10 грудня 2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 , шляхом підписання останньою аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 29957, було укладено договір кредитної лінії №00-10557856 (далі - договір) (а.с. 11-15).

Відповідно до п. 1.2 договору, сума кредитного ліміту складає 8300 грн. Тип кредиту - кредитна лінія.

Відповідно до п. 1.3 договору, строк кредитної лінії 240 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит Кредитодавцю 06 серпня 2024 року.

Згідно з п. 1.3.1 Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати: 09 січня 2024 року протягом дії Кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 30 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами.

Відповідно до п. 1.4 тип процентної ставки-фіксована.

Відповідно до п. 1.4.1 Договору стандартна процентна ставка складає 1,50% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, застосовується в межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання Зниженої процентної ставки).

Відповідно до п. 1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 1,20% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1 даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування Кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом.

Відповідно до п. 1.5. Договору за надання Кредиту, Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає 415 грн.

Також 10 грудня 2023 року ОСОБА_1 підписаний Паспорт кредиту (а.с. 21-22).

Згідно довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 з якою укладено договір №00-10557856 від 10.12.2023 ідентифікована ТОВ «Качай Гроші». Позичальник підписав договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 29957, відправлено 10.12.2023 о 08:20:04 на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» свої зобов`язання за Договором кредитної лінії №00-10557856 від 10.12.2023 року виконало належним чином, перерахувавши на банківську картку ОСОБА_1 , через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», кредитні кошти в сумі 8300 грн, що підтверджується випискою, наданою на запит суду АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 12.02.2025, за договором № б/н на період 10.12.2023-15.12.2023 (а.с. 78-80), листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 09.09.2024 № 204/09 (а.с. 23-24).

Видача кредиту ОСОБА_1 в сумі 8300 грн та нарахування відповідних відсотків також підтверджується детальним розрахунком заборгованості, станом на 22.01.2024 та Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №00-10557856(а.с. 30-31).

Згідно вказаного розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становила 8694,60 грн, яка складається з: 8694,60 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За частинами 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі яка розглядається Кредитний договір №00-10557856 від 10.12.2023 року, укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, про що зазначено в самому договорі, а також відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Водночас, всупереч зазначеним нормам, відповідачка не надала жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення нею вказаного договору позики в електронному вигляді та накладення на нього будь якого іншого підпису (одноразового ідентифікатора) ніж зазначеного у таких договорах, внаслідок чого відповідні аргументи представника відповідача суд відхиляє.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність доказів, що підтверджували б надання ОСОБА_1 кредитних коштів у відповідності з укладеним договором, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19); від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21); від 26.05.2021 у справі №204/2972/20 (провадження №61-168св21); від 13.10.2021 у справі №209/3046/20 (провадження №61-9207св21); від 01.12.2021 у справі №752/14554/15-ц (провадження №61-14046св21), від 01.06.2022 у справі №175/35/16-ц (провадження №61-648св21).

Суд звертає увагу на те, що саме такою випискою, наданою на запит суду АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 12.02.2025, за договором № б/н на період 10.12.2023-15.12.2023 (а.с. 78-80) по особовому рахунку ОСОБА_1 підтверджено реальне виконання вищевказаного договору. Отже, твердження представника відповідача про те, що відсутні докази на підтвердження надання кредитних коштів первісним кредитором - безпідставні.

Окрім цього, судом було встановлено, що 22.01.2024 було укладено договір факторингу №22-01/2024 відповідно до якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ»відступило на користь ТОВ «Макс Кредит»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10557856 (а.с. 32-39).

16.08.2024 було укладено договір №16082024-МК/ЕЙС відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит»відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10557856 (а.с. 43-48).

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №00-10557856.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №00-10557856, що підтверджується, в тому числі: Актом приймання-передачі до Договору факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року (а.с. 40), Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року (а.с.41-43), Актом приймання-передачі до Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року (а.с. 52), Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року (а.с.53-54).

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становила 8694,60 грн, яка складається з: 8694,60 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту (а.с. 30-31).

Щодо твердження представника відповідача у відзиві про те, що позивачем не надано суду копії повідомлень про відступлення прав вимоги, як і жодних доказів їх отримання відповідачем, а також доказів їх відправлення відповідачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість, суд вважає за можливе стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за №361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Докази про належне виконання відповідачкою взятих на себе згідно з умовами договору №00-10557856 від 10 грудня 2023 року, зобов`язань, повернення суми позики матеріали справи не містять.

Щодо доводів представника відповідача про невідповідність розміру тіла кредиту, що стягується позивачем з сумою кредиту, що була надана відповідачці первісним кредитором, суд зазначає, що загальний розмір наданих ОСОБА_1 коштів, за кредитним договором №00-10557856 від 10 грудня 2023 року, складає 8715,00 грн, з яких 415 грн були сплачені в якості комісії за видачу кредиту у відповідності з п. 1.5. Договору, а 8300 грн були перераховані на картку відповідача, а тому вказані доводи представника відповідача суд не приймає до уваги.

За наведених обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інші аргументи представника відповідача суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», укладено договір про надання правничої допомоги №2211/Е від 22.11.2024 (а.с. 54-55).

Відповідно до акту прийому - передачі наданих послуг сторони погодили надання наступних правових та юридичних послуг: складання позовної заяви 2 години, вартість послуги 5000 грн; вивчення матеріалів справи 2 години, вартість послуги 1000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 1 година, вартість послуги 500 грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 1 година, вартість послуги 500 грн (а.с. 58).

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» слід стягнути 3000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 2422,40 грн (платіжна інструкція № 6152 від 22 січня 2025 року). Оскільки позов задоволено повністю, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (02090 м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ) заборгованість за кредитним договором №00-10557856 від 10 грудня 2023 року, яка становить 8694 (вісім тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (02090 м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ) 2422,40 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (02090 м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ) 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», місце знаходження: 02090 м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.Л.Малицька