КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/9511/24 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/2935/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію, -

установив:

У червні 2024 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначало, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 затверджені Правила користування електричною енергією для населення.

Відповідно до п. 42 цих Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Тобто вчинення споживачем дій у відповідь на дії енергопостачальника, а саме: постачання електричної енергії споживачеві, електроспоживання, оплата рахунків за спожиту електроенергію підтверджують договірні правовідносини між споживачем і енергопостачальною організацією.

Вказувало, що воно, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», як правонаступник ПАТ «Київенерго», постачає електричну енергію до помешкання відповідача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до особового рахунку споживача електричної енергії, яким є відповідач.

Пунктом 53 Правил користування електричною енергією передбачено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем ПКЕЕ, складається Акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем.

Так, 27лютого 2023 року за адресою відповідача представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення, а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електроустановок до електромережі, що не є власністю ОСР після відключення 07 жовтня 2021 року з порушенням схеми обліку, самовільне підключення виконано алюмінієвим дротом перерізом 16 мм; підключення виконано відкрито, - про що складено Акт порушень №003071.

Таким чином, у відповідності до вимог Правил, 13 квітня 2023 року відбулось засідання комісії з розгляду актів порушень Правил користування електричною енергією для населення.

Комісією встановлено, що Акт про порушення складено правомірно та вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням Правил у відповідності до п. 8.4.11 та формулою №5, визначеного главою 8.4, розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії нарахована сума заборгованості складає 17638,36 грн.

Однак, заборгованість за Актом порушень Правил відповідачем не погашена, що є підставою їх звернення з даним позовом до суду.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості завданих збитків за актом порушень №003050 від 24 лютого 2023 року у розмірі 17638,36 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за не обліковану електричну енергію за актом порушень №003071 від 27 лютого 2023 року у розмірі 17638,36 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.

Крім того, до Дніпровського районного суду м. Києва 03 липня 2024 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало заяву, відповідно до якої просило суд вирішити питання про розподіл між сторонами даної справи судових витрат на правничу допомогу, понесених стороною позивача, з огляду на задоволення позову по суті його основних вимог.

Додатковим заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року зазначену вище заяву задоволено.

Доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року у цивільній справі №755/9511/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

31 липня 2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та додаткового рішення суду від 10 липня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року зазначену вище заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вони є незаконним та необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не було ураховано, що вона проживає за іншою адресою, спірна заборгованість нарахована щодо іншої особи, а тому у неї відсутнє зобов`язання, щодо сплати боргу за адресою нарахованої позивачем заборгованості.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем письмовим доказам, які не мають жодного відношення до неї, та які виключають її відповідальність за події, які відбулися до набуття нею статусу споживача по об`єкту перевірки відповідно до акту про порушення №003071 від 27 лютого 2023 року.

Тобто, наголошує, що вона не є належним відповідачем по даній справі, оскільки набула статусу споживача по об`єкту розташованому за адресою: АДРЕСА_1 лише 19 червня 2023 року.

Просила суд, скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що акт про порушення №003071 від 27 лютого 2023 року за своєю формою і змістом відповідає вимогам законодавства, містить опис виявленого правопорушення із посиланням на відповідні положення спеціальних нормативно-правових актів у цій галузі, містить посилання на фотофіксацію, містить дані необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, параметри що характеризують електроустановку споживача.

Вказує, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження факту недійсності прийнятого ним рішення, оскільки на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, слідує, що процедура складання акту про порушення та протоколу засідання комісії по розгляду цього акту проведена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Наголошує, що 07 листопада 2009 року між енергопостачальною компанією та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 .

04 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено Договір купівлі-продажу земельних ділянок №1045 і Договір купівлі-продажу земельної ділянки №1043.

За даними договорами ОСОБА_2 продала - передала у власність ОСОБА_1 земельні ділянки :66:506:306, :66:506:0035 і :66:506:0016, які мають адресу: АДРЕСА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_1 і АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 земельна ділянка № НОМЕР_2 .

Отже, починаючи з 04 вересня 2020 року відповідач є власником помешкання та фактичним споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість, намагаючись ввести суд в оману апелянт стверджує, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки вона набула статус споживача по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та інші прилеглі земельні ділянки з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_3 згідно повідомлення про приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 19 червня 2023 року та повідомлення ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» про приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_4 .

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від 13 листопада 2017 року прийнято рішення про реорганізацію та рішення Загальних зборів акціонерів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про заснування товариства від 22 грудня 2017 року, було створено Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» шляхом виділення з ПАТ «Київенерго» Товариства та передачі йому частини майна, прав та обов`язків ПАТ «Київенерго».

Відповідно до п. 2.3. статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», товариство є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені ч. 13 розділу ХVІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 13 розділу ХVІІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» у разі відокремлення оператор системи розподілу, яким є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», є правонаступником в частині прав та обов`язків пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевим (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» затвердженого 22 грудня 2017 року, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків пов`язаних із провадження діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

07 листопада 2009 року між енергопостачальною організацією АЕК «Київенерго» та ОСОБА_2 було укладено Договір про користування електричною енергією №1-106000505, за умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання з постачання споживачу електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язалась своєчасно здійснити оплату наданих послуг.

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 листопада 2023 року, земельна ділянка АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року.

27 лютого 2023 року за адресою відповідача представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення, а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електроустановок до електромережі, що не є власністю ОСР після відключення 07 жовтня 2021 року з порушенням схеми обліку, самовільне підключення виконано алюмінієвим дротом перерізом 16 мм; підключення виконано відкрито, - про що складено Акт порушень №003071 від 27 лютого 2023 року, який підписано представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

13 квітня 2023 року відбулось засідання комісії з розгляду актів порушень Правил користування електричною енергією для населення.

Комісією встановлено, що Акт про порушення складено правомірно та вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням Правил у відповідності до п. 8.4.11 та формулою № 5, визначеного главою 8.4, розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії нарахована сума заборгованості складає 17638,36 грн., про що письмово повідомлено споживачеві.

Таким чином, станом на 01 травня 2024 року заборгованість з боку відповідача за Актом про порушення Правил користування електричною енергією №003071 від 27 лютого 2023 року складає 17638,36 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із аналізу наявних в матеріалах справи доказів, керувався положеннями законодавства України, діючого на час виникнення спірних правовідносин, та дійшов висновку про правомірність вимог позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь суми боргу у розмірі 17638,36 грн., розрахованої відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки судом встановлено порушення відповідачем, як споживачем електроенергії, Правил користування електричною енергією для населення, у зв`язку з виявленим постачальником електроенергії, правонаступником якого є позивач, самовільним підключенням струмоприймачів до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку, про що складено Акт про порушення, та факт виявленого порушення не оспорено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача в даному випадку є оплата заборгованості за необліковану електроенергію, нараховану відповідно до п. 8.4.11 та формулою №5, визначеного главою 8.4, розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії, встановлену на підставі виявленого порушення згідно Акту про порушення №003071 від 27 лютого 2023 року, за змістом якого було виявлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електроустановок до електромережі, що не є власністю ОСР.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правила роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року, регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

У п. 1.1.2 Правил встановлено, що термін «необлікована електрична енергія» вживається в такому значенні - обсяг електричної енергії, використаний споживачем або переданий транзитом в електромережі, що належать іншим власникам електричних мереж, але не врахований розрахунковими засобами комерційного обліку або врахований неправильно.

Згідно з п. 8.2.5 Правил у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил. Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень. В акті зазначаються заходи, яких було вжито або яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки.

Відповідно до п. п. 8.4.2 Правил визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення, зокрема, таких порушень:- порушення цілісності пломб, цілісності пломбувального матеріалу, на якому встановлені пломби (дріт, кордова нитка тощо), порушення цілісності гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал (далі - пошкодження пломб), або відсутність на засобах вимірювальної техніки пломб з відбитками тавр про їх повірку чи пломб з відбитками тавр оператора системи або інших заінтересованих сторін, установлених на кріпленнях кожуха лічильника електричної енергії (за умови наявності акта про пломбування, складеного в порядку, установленому Кодексом комерційного обліку, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування і передачу на збереження засобів вимірювальної техніки, установлених пломб, та за умови втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки);- пошкодження або відсутність пломб з відбитками тавр оператора системи чи інших заінтересованих сторін, установлених на засобах вимірювальної техніки (вузлах обліку) (крім пломб, установлених на кріпленнях кожуха лічильника електричної енергії), та/або пристроїв (шафи обліку, захисної панелі тощо), на яких встановлені такі пломби та які закривають доступ до струмоведучих частин схеми (вузла) обліку (за умови наявності акта про пломбування, складеного в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку, або іншого документа, який підтверджує передачу на збереження засобів вимірювальної техніки та установлених пломб).

Згідно з п. 8.4.7 Правил розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється виходячи з:

- вартості середньомісячних витрат оператора системи на купівлю однієї кіловат-години (кВт·год) електричної енергії на компенсацію незапланованих втрат електричної енергії, її передачі та розподілу у період порушення споживачем цих Правил (Ц, грн/кВт·год);

- величини розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії (W доб, кВт·год);

- кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил (Д, день).

За змістом п.п. 1 п. 8.4.8 Правил кількість днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил, визначається виходячи з кількості робочих днів електроустановки споживача (крім випадків фіксації засобами комерційного або технічного обліку кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил) у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1 - 3 (у частині пошкодження/відсутності засобів вимірювальної техніки та/або пломб, та/або пристроїв (шафи обліку, захисної панелі тощо), на яких встановлені пломби) або у підпункті 4 пункту 8.4.2 цієї глави, - з дня останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку або технічної перевірки (якщо технічну перевірку було проведено після останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку) до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості робочих днів.

Як встановлено судом, 27 лютого 2023 року за адресою відповідача: АДРЕСА_1 представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було виявлено порушення п. 5.5.5 ПРРЕЕ, що відповідає порушенню п. 8.4.2 ПРРЕЕ, а саме самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі ОСР без порушенням схеми обліку.

На підставі виявленого порушення представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було складено акт про порушення №003071 від 27 лютого 2023 року.

Згідно з розрахунком обсягу та вартості необлікованої електричної енергії згідно порядку, визначеного главою 8.4 розділу VІІІ ПРРЕЕ, акту №003071 від 27 лютого 2023 року, споживачу з 27 жовтня 2022 року по 26 лютого 2023 року нараховано вартість необлікованої електроенергії у розмірі 17638, 36 грн. з ПДВ. Розрахунок здійснено за формулою 5, кількість днів розрахунку 123.

Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт існування у відповідача заборгованості за необліковану електричну енергію, у зв`язку з виявленим постачальником електроенергії самовільним підключенням струмоприймачів до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку вбачається, що внаслідок допущених порушень, у відповідача, за її особовим рахунком, наявна заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 17638, 36 грн., яка і підлягала стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем спростований не був.

При цьому, слід зазначити, що судом першої інстанції належно перевірено розрахунки позивача, які обраховувались формулами, загально визначеними для стягнення не облікованої лічильником електроенергії.

Доводи апеляційної скарги та твердження апелянта, що вона не є належним відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 є власником помешкання та фактичним споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 316 ЦК України визначає, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону з власної волі, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 3 ст. 13 Конституції України передбачає, що «власність зобов`язує» і, тим самим, не повинна використовуватися на шкоду суспільству та його інтересам, а право власності може бути обмежене і навіть позбавлене з мотивів суспільної необхідності.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3.1.9 ПРРЕЕ споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Пунктом 5.5.5. ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів): сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Законодавством України саме на споживача покладено обов`язок звернутися до постачальника універсальних послуг та до оператора системи розподілу укласти та підписати відповідні договори, а постачальник універсальних послуг та оператор системи розподілу не має права безпідставно відмовити в укладенні цих договорів дотримуючись всім вимог законодавства.

Верховний Суд у свої Постановах неодноразово висловлював думку при розгляді спорів у сфері житлово-комунальних послуг, що споживач повинен бути зацікавленим в оформленні договору, адже предметом договору є зобов`язання енергопостачальника здійснювати безперебійне постачання електроенергії в необхідних споживачу обсягах з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, за умови своєчасної оплати споживачем спожитого товару.

Враховуючи вищезазначене та керуючись нормами чинного законодавства, доводи апелянта, що вона є неналежним відповідачем не відповідають дійсності, та суперечать фактичним обставинам справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було повідомлено вчасно позивача про зміну власника та фактичного споживача електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 вона не надала.

Набувши право власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року на земельні ділянки :66:506:306, :66:506:0035 і :66:506:0016, які мають адресу: АДРЕСА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_1 і АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_2 ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою укладення договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії лише 19 червня 2023 року, чим грубо порушила норми чинного законодавства та в результаті чого, така бездіяльність призвела до складання Акту порушення ПРРЕЕ №003071 від 27 лютого 2023 року та відправлення кореспонденції на ім`я попереднього власника.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається із ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи заяви про перегляд заочного рішення.

При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 03 липня 2024 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало до суду першої інстанції заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій просило вирішити питання про розподіл між сторонами даної цивільної справи судових витрат на правничу допомогу, понесених стороною позивача, з огляду на задоволення позову по суті його основних вимог.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: Договір про надання правової допомоги №308-20 від 15 квітня 2020 року укладений між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та Адвокатським об`єднанням «Перший радник», ряд Додаткових угод до цього Договору, відповідно до умов яких виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим Договором правову допомогу, щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта, Акт наданих послуг від 02 липня 2024 року, який містить перелік виконаних адвокатом робіт в межах даного спору та наведено вартість, що підлягає до оплати в сумі 5000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви представника позивача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесений судових витрат на правову (правничу) допомогу представником позивача було додано до відзиву на апеляційну скаргу: довіреність №72/2023 від 20 березня 2023 року та акт наданих послуг від 29 жовтня 2024 року, згідно з яким: надання консультації, роз`яснення правової позиції, щодо стратегією захисту та представництва його інтересів в суді - витрати часу - 0,40 годин; підготовка та подання до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу подану ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва №755/9511/24 від 01 липня 2024 року - витрати часу - 4,30 годин; всього витрати часу 5, 10 годин. Фіксована вартість послуг складає 5000 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача, у відповідності до вимог ЦПК України, надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення.

Проте, клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначений ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., понесених під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року, є завищеним, з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15 вересня 2021 року у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), а також застосувавши правові висновки Верховного Суду, щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співрозмірні з виконаною роботою під час розгляду апеляційної скарги відповідача судом апеляційної інстанції.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2022 року №640/16093/21).

За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року у розмірі - 2000 грн., оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба