ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/702/25 Справа № 212/4318/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Корчиста О.І.

сторони

позивач - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року, ухвалене суддею Козловим Д.О. в м.Кривом Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення виготовлено 05 серпня 2024 року,

УСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 05.09.2022 року відповідач отримав кредитну картку №218781 "Універсальна Gold" строком дії 07/26 та 21.11.2022 року ознайомився з умовами кредитування, підписавши Паспорт кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодивши наступні умови: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. на 12 місяців з пролонгацією та сплатою відсотків в розмірі 40,8% річних, а також сплатою процентів від суми неповернутого в строк кредиту за ч.2 ст.625 ЦК встановлюються в розмірі 60% від простроченої суми, які нараховуються починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань.

Згодом відповідач отримала кредитну картку №140330 "Універсальна" строком дії 08/27.

Відповідач користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, тому станом на 17.04.2024 року заборгувала 53 530,70 грн., що складається з 43 360,13 грн. - боргу за тілом кредиту, 10 170,57 грн. боргу за простроченими відсотками.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 530,70 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором.

Позивач АТ КБ «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим судом рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені Банком позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач у відзиві на позов заперечила здійснення нею 24.07.2023 банківських операцій з переказів коштів через додаток «Приват24 на загальну суму 76 000 грн., з використанням у тому числі і кредитного ліміту, встановленого на її кредитну картку № НОМЕР_1 , вважаючи що такі перекази було вчинено невідомими особами-шахраями, які здійснили «несанкціоноване» нею втручання до її власного додатку Приват24 з отриманням доступу до її банківських рахунків/карток і всю провину за вказані перекази коштів покладає на Приватбанк.

Позивач зазначає, що відповідач не повідомила суд про те, що самостійно перейшла за фітинговим посиланням та повідомила паролі для входу в Приват24 шахраям які надходили на її фінансовий телефон, ця обставина підтверджується ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.08.2023. Вказує, що відповідач самостійно з власної волі на цьому сайті заповнила поля/колонки, зазначивши номер власної кредитної картки, строк її дії, CVV-код, тобто вже на цій стадії відповідач повідомила стороннім особам шахраям інформацію за допомогою якої шахраї увійшли в її Приват24. Вказує, що останнім кроком відповідача було те, що на фінансовий телефон відповідача надійшов виклик з Приватбанка з одним питанням: «Чи підтверджуєте Ви авторизацію входу до Приват24, якщо так, то натисніть 1». Таким чином відповідач свідомо дозволила шахраям увійти до її власного Приват24, а далі шахраї миттєво почали знімати кредитні кошти, здійснюючи перекази. Звертає увагу на те, що CVV-код відомий лише власнику картки та заповнюється лише для підтвердження здійснення платежу/переказу на чиюсь користь, коли той хто підтверджує є платником/відправником коштів, але не для отримання будь-яких коштів або входу в Приват24.

Вказує, що службовим розслідуванням було встановлено, що всі дії з рахунками відповідача проходять з підтвердження операцій фінансового номеру, отже дані або передавались, або було надано доступ до телефону. Також звертає увагу на те, що в день проведення операцій зміни паролю в ПР24 не було.

Позивач наголошує на тому, що банк перед відповідачем виконав зобов`язання, надак кредитні кошти, тому остання повинна сплатити Банку кретний барг на проценти за користування кредитними коштами, тому у суду не було підстав для відмови у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21.11.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за допомогою підпису з використанням електронного пристрою, на якому було власноручно відтворено відповідачкою її підпис, було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які містять розмір відсоткової ставки за використання кредитного ліміту боржником в розмірі 42% річних, що свідчить про приєднання ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг шляхом отримання кредитного ліміту із зобов`язанням погашати його та сплачувати нараховані за його використання відсотки.

При цьому на підтвердження факту користування відповідачкою кредитними грошовими коштами у справі наявна виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

В той же час суд вказав, що з розрахунків АТ КБ «ПриватБанк» та виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 в такому банку, що наявні в матеріалах справи, встановлено, що 24 липня 2023 року відповідачкою було поповнено на 14 000 грн. її рахунок за кредитом, після чого було здійснено благодійний внесок на суму 900 грн. та здійснено переказ зі своєї карти у «Скарбничку» 5000 грн.

Також того, ж дня були здійснені операції з переказу грошових коштів з карти ОСОБА_1 в сумі 25 255 грн. (комісія 555,87 грн.) та повторно в сумі 25 255 грн. (комісія 757,65 грн.).

В той же день відбувається випуск нової карти на відповідача номер 140330, вже з якої відбувається сплата за рекламні послуги в сумі 74000 MXN, які 15 вересня 2023 року були повернуті на такий рахунок.

Внаслідок перевищення кредитного ліміту та відсутності погашення боргу банком було нараховано боржнику щомісяця відсотки за договором банківського обслуговування.

Наявність відкритого кримінального провадження №0000832 за ознаками ч.3 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_1 від 26 липня 2023 року підтверджується витягом з ЄРДР від 22 травня 2024 року за фактом списання з її карти кредитних коштів через перехід за фішинговим посиланням 900 грн., а також за допомогою телефонного виклику невідомої особи, як представника нібито АТ КБ «ПриватБанк», та СМС-повідомлення з кодом для входу у додаток «Приват 24», який відповідачка повідомила такій невідомій особі, внаслідок чого з її карти були списані грошові кошти, яких вона не отримувала фактично.

У відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 15 вересня 2023 року на письмове звернення ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року про не санкціоноване списання з її рахунку грошових коштів та припинення нарахування відсотків банком було повідомлено, що 24 липня 2023 року були здійснені фінансові операції на зовнішніх ресурсах при правильному введені даних картки, терміну її дії та CVV, тому відповідачка повинна погасити заборгованість перед банком.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не було доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідач заперечувала здійснення нею банківських операції 24.07.2023 та зазначала, що кошти були списані внаслідок протиправних дій третіх осіб шахраїв.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 20 листопада 2019року у справі №577/4224/16-ц (провадження №61-30583св18).

Так, ухвалою слідчого судді Довгинцівського суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року про надання тимчасового доступу до речей і документів встановлено наступне.

З клопотання слічого про надання тимчасового доступу до речей і документів слідує, що 25.07.2023 до відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_1 , яка повідомила, що 24.07.2023 о 18:00 ОСОБА_1 у месенджері FACEBOOK знайшла оголошення з приводу благодійного донату і перейшовши за фішинговим посиланням через декілька секунд з картки потерпілої № НОМЕР_1 були списані кошти в сумі 900 грн. Надалі ОСОБА_1 на її мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником Приватбанку та назвала повні данні картки потерпілої чим викликала довіру. В ході розмови ОСОБА_1 надійшло смс-повідомлення від Приватбанку з кодом для входу у додаток Приват24, який вона і повідомила співробітнику Банку з яким розмовляла. О 19:35 з картки № НОМЕР_2 були списані кошти на розваги та рекламні послуги FACEBOOK 16 503 грн.

Окрім того, зазначена вище інформація підтверджена і наданими відповідачем до відзиву на позов доказами, зокрема Витягом з Єдиного Реєтру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000832 від 26.07.2023 (а.с.67), а також відомостями про проведення Банком службового розслідування щодо проведених 24.07.2023 , які викладені у відповіді на відзив (а.с.111-122).

Суд першої інстанції не звернув уваги на викладені відповідачем обставини за яких ОСОБА_1 розголосила третій особі (особі, що дзвонила, представившись працівником Приватбанку) та сама повідомила цій особі код, який надійшов в СМС повідомленні на її телефон, що надало змогу шахраям ініціювати платіжні операції з її платіжних карток.

Таким чином, своїми діями відповідач посприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надала змогу шахраям ініціювати платіжні операції по збільшенню кредитного ліміту та зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.

3a змістом п.6 розділу VI Положення №705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

На підставі ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За ч. 1, 2 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За ч. 1 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

На підставі ч. 2 ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).

Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.

Судом було встановлено, що 21.11.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за допомогою підпису з використанням електронного пристрою, на якому було власноручно відтворено відповідачкою її підпис, було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які містять розмір відсоткової ставки за використання кредитного ліміту боржником в розмірі 42% річних, що свідчить про приєднання ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг шляхом отримання кредитного ліміту із зобов`язанням погашати його та сплачувати нараховані за його використання відсотки.

При цьому на підтвердження факту користування відповідачкою кредитними грошовими коштами у справі наявна виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі та під час укладення договору сторонами були узгоджені усі істотні умови цього кредитного договору.

Наявність кримінального провадження, порушеного за заявою відповідача, не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними.

Окрім того, наявність кримінального провадження та визнання відповідача потерпілою особою захищають її порушені права, бо відповідач зможе стягнути завдану шкоду в порядку цивільного позову з отримувачів коштів, які на її думку отримали належні їй кошти безпідставно.

Отже, на підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість кредитним договором станом на 17.04.2024 року у розмірі 53 530,70 грн., що складається з 43 360,13 грн. - боргу за тілом кредиту, 10 170,57 грн. боргу за простроченими відсотками.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для перекладення відповідальності за вчинення спірних операцій на Банк, оскільки відповідач сама розголосила третій особі інформацію, яка надала змогу шахраям ініціювати платіжні операції по зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом Банком сплачено судовий збір у розмірі 2244, 40 грн., за подачу апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позову, відповідно здійснюється перерозподіл судових витрат та стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 056,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 . на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_4 , МФО №305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.11.2022 у розмірі 53 530.70 грн., що складається із: - 43 360.13 грн. - заборгованість за тілом кредита, - 10 170.57 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі - 6 056,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста