Справа № 439/1511/18
Провадження № 4-с/439/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Рахімової О.В.,

із участю секретаря судового засідання Скорик І.Б.,

представника скаржника Слободи С.Г.,

скаржника ОСОБА_1

представника ВДВС Мазурик Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди скаргу представника заявника ОСОБА_2 адвоката Слободи Сергія Григоровича на бездіяльність уповноважених посадових осіб Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування арешту майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в особі представника, адвоката Слободи Сергія Григоровича, звернулася до Бродівського районного суду Львівської області зі скаргою, в якій просила суд зобов`язати старшого державного виконавця Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Янчука О.В. зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , який накладений відповідно до Постанови головного державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дитюк О.Р. про арешт майна боржника від 29.03.2019 року № 58144584, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: № 30938241, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 46215542 від 29.03.2019 року.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 володіє на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 , право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу, який засвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Мартинюк Оксаною Євгенівною 13.03.2024.

Представник заявника зазначає, що при реєстрації права власності ОСОБА_2 дізналась що на все нерухоме майно накладено арешт. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 990 від 19.05.2024 на все нерухоме майно накладено арешт Бродівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області () на підставі постанови про арешт майна боржника ВП 58144584, виданий 29.03.2019 року, особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_1 .

Представник заявника стверджує, що на виконанні у Бродівському відділі державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП №58144584, відкрите на підставі виконавчого листа № 439/1511/18 від 10.01.2019 року виданого Бродівським районним судом Львівської області про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Представник заявника наголошує, що 20.03.2024 року платником аліментів ОСОБА_5 сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 16565,25грн. Вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла у 2023 році. 28.03.2024 року боржник ОСОБА_2 звернулась до старшого державного виконавця Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Янчука О.В. з заявою про зняття арешту з майна, посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Однак, 15.05.2024 року боржниця отримала відповідь на заяву від 28.03.2024 року, в якій зазначено що відсутні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника.

Представник заявника вважає накладення арешту і на рухоме і на нерухоме майно одразу є надмірним, не пропорційним сумі та неспівмірним із сумою зобов`язання - щомісячних аліментів. Підстави для арешту нерухомого майна відсутні, адже накладені заборона та обмеження на цей час порушують право заявника вільного володіння та розпорядження своєю власністю, зокрема житловим будинком, належному її на праві власності. Таке забезпечення виконання рішення порушує конституційні права скаржника.

08.07.2024 року отримано відзив Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на скаргу представника заявника ОСОБА_2 адвоката Слободи Сергія Григоровича на бездіяльність уповноважених посадових осіб Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування арешту майна боржника, в якому просить скаргу ОСОБА_2 про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби залишити без задоволення.

В обґрунтування зазначає, що скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки дії державного виконавця вчинено з дотриманням усіх вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1. звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2. звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3. вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4. заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5. інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Представник зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п.1 ч.2 ст. 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження». 21.01.2019 року, керуючись вимогами ст. 5, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за номером, яку скеровано боржнику до відома та для виконання, стягувачу до відома.

Представник наголошує, що винесено постанову про арешт майна боржника, з внесенням обтяження до ДРРП, у зв`язку з наявності заборгованості зі сплати, обсягом понад 3 місяці. Надалі скаржником аліменти не сплачувались в повному обсязі та нерегулярно, а тому виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16 565.25 грн.

Представник акцентує, що для забезпечення сплати скаржником заборгованості по аліментах, державним виконавцем за період з 2019 по теперішній час накладено арешт на кошти скаржника та здійснюється перевірка майнового стану скаржника, шляхом надсилання запитів до ДФС та МВС щодо джерел доходів, транспортних засобів скаржника, здійснюється перевірка наявності коштів на рахунках боржника, шляхом надсилання запитів в банки та, у випадку виявлення, виноситься платіжні інструкції на їх списання. 20.03.2024 року, скаржником борг по аліментах сплачено в повному обсязі. 28.03.2024 року скаржник звернулась з заявою до відділу про зняття арешту з майна. 15.05.2024 року, відділом відмовлено у знятті арешту з майна, у зв`язку з відсутністю підстав для зняття арешту з майна.

А тому, представник наголошує, що для зняття арешту з майна скаржника згідно з п.7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» необхідна не лише сплата заборгованості по аліментах, а й можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно скаржника. У своїй скарзі скаржник зазначає про те, що працює в ФОП « ОСОБА_6 », однак при зверненні з заявою про зняття арешту з майна такої інформації не було надано. Таку інформацію державним виконавцем отримано згідно з відповіді на запит ДФС щодо джерел доходів боржника, яка надається раз на квартал. Згідно з ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний повідомляти державного виконавця про зміну місця роботи, а тому невиконанням свого обов`язку скаржником перешкоджало виконанню виконавчого документу в повному обсязі, оскільки виконавцю не було відомо про місце роботи боржника.02.07.2024 року, державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника до ФОП « ОСОБА_7 », оскільки згідно з відповіді на запит ДФС скаржник отримує дохід на вказаному підприємстві.

Окрім цього, отримання скаржником офіційного доходу, який не є постійним не є такою ж гарантією для забезпечення виконання рішення, як арешт майна, оскільки після зняття арешту з майна особа може продати належне їй майно і припинити сплачувати аліменти, з припиненням отримання доходу на роботі. Посилання скаржника на те, що з нею проживає інший син не має значення у справі, оскільки предметом розгляду є сплата аліментів відносно іншого сина, який на час проживає з батьком і вихованням, фактично, займається батько.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Слобода С.Г. в судовому засіданні наполягав на задоволенні вказаної скарги з підстав зазначених в ній, оскільки вказаний арешт на все майно скаржниці порушує право останньої на мирне володіння майном, що належить їй на праві особистої приватної власності, на сьогоднішній день заборгованість по вказаному виконавчому провадженні відсутня.

Скаржниця ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала свого представника, зазначивши, що на сьогоднішній день підстав накладення арешту на все її майно відсутнє, аліменти сплачує вчасно і більше, ніж зазначено в судовому рішенні, бажає забрати дитину ОСОБА_4 до себе і утримувати її повністю. Вказаний арешт позбавляє її отримувати спадщину чи будь які подарунки, що складаються з нерухомого ( земельні ділянки, будинки) і рухомого майна в дар, що є наслідком накладення і на них арешту автоматично.

Представник Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні категорично заперечувала щодо задоволення скарги, з підстав викладених у запереченні, оскільки до моменту купівлі продажу будинку, з якого скаржниця бажає зняти арешт, скаржниця мала заборгованість по сплаті аліментів на малолітню дитину. ОСОБА_2 , вказує, що вона працює, але директор вказаного підприємства на запити ВДВС не відповідає. Аліменти скаржниця самостійно сплачує, не з підприємства відраховуються, тому вважає, що ОСОБА_2 працює неофіційно. У спірному будинку скаржниця може вільно проживати ( користуватись та володіти), але не розпоряджатись, що в першу чергу, не суперечить інтересам дитини, а захищає дитину, якщо ОСОБА_2 знову перестане сплачувати аліменти вчасно.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, не заперечує, щодо зняття арешту з будинку, так як скаржниця додатково надає кошти на утримання сина.

Заслухавши сторони, дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року ухвалено стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.01.2019 відкрито виконавче провадження № 58144584 із примусового виконання виконавчого листа № 439/1511/18 який був виданий Бродівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_4 аліментів.

З метою забезпечення реального виконання рішення суду, постановою головного державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.03.2019 накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

З наданого Бродівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку, вбачається, ОСОБА_2 аліменти сплачувались за період з 21.01.2019 року по 20.03.2024 року не в повному обсязі та нерегулярно, зокрема на кінець 2021 року борг становив 18 044 грн., на кінець 2022 року 22 351.25 грн., на кінець 2023 року 15 565,25 грн., однак 20.03.2024 року заборгованість сплачена в повному обсязі.

Також, 28.03.2024 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Однак, 15.05.2024 року, відділом відмовлено у знятті арешту з майна, у зв`язку з відсутністю підстав для зняття арешту з майна.

Надаючи оцінку правомірності винесеної постанови суд зазначає наступне.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення)це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема як: обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями положення ст.1, п.п. 2, 3, 5, 8 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1); виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6 ч.3 вказаної статті).

Порядок накладення арешту і вилучення майна боржника визначений положеннями ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно приписів вказаної статті арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому, порядок стягнення аліментів визначений положеннямист.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами вказаної статті виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Отже сукупний аналіз вказаних норм права дає підстави для ствердження, що за загальним правилом виконання рішення суду здійснюється шляхом звернення стягнення на заробітну плату, дохід боржника. У випадку існування заборгованості, яка перевищує суму платежів за три місяці таке стягнення може бути звернуто і на майно боржника.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 29.03.2019 з метою забезпечення реального виконання рішення суду накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_8 .

При цьому, положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, тощо.;

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно п.7 ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів - погашення заборгованості та можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи періодичний характер стягнення, а також спеціальний порядок виконання для даної категорії справ, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та як засіб такого забезпечення.

Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах справи наявна інформація про розмір заробітної плати боржника, а також відомості щодо офіційного працевлаштування останньої (довідка про доходи від 18.04.2024 року виданої ФОП ОСОБА_6 ), однак відсутні відомості щодо наявності у боржника грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, а вказане свідчить про неможливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника.

При цьому, слід звернути увагу на те, що після пред`явлення рішення суду до примусового виконання, з 21 січня 2019 року у боржника періодично виникала заборгованість зі сплати аліментів, що дає підстави вважати про можливість виникнення заборгованості й в майбутньому.

Також суд зазначає, що сам по собі факт погашення заборгованості з аліментів боржником та відсутність заборгованості на даний час не є ще відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем, враховуючи спеціальний порядок виконання рішень для даної категорії справ.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Сама по собі сплата за певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження №61-473св21). Також в цій постанові зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема, аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження можливості забезпечити виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, скаржником не доведено належними та допустимими доказами підстави для зняття арешту, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

А відтак, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що, частково відмовляючи у задоволенні заяви боржника про скасування арешту на рухоме та нерухоме майно, Бродівський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції діяв в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для повного задоволення скарги відсутні.

Так, відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час, ОСОБА_1 суду не було надано доказів щодо того, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника в майбутньому, в разі несплати аліментів в подальшому.

За таких обставин, незняття державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2023 року в справі № 607/3711/15-ц, провадження № 61-688св23.

Подібні висновки щодо застосування положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження № 61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 577/4889/19 (провадження № 61-5670св20), від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19 (провадження № 61-8727св20).

За таких обставин, оскільки боржником не надано суду доказів того, що виконання рішення суду про стягнення з неї аліментів, яке підлягатиме примусовому виконанню до досягнення дитиною повноліття, може бути забезпечено в будь-якій інший спосіб, а тому суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" й відповідно підстави для повного скасування постанови та зобов`язання державного виконавця вчиняти дії спрямовані на скасування арешту на майно боржника відсутні.

При цьому, вищевказані висновки суду не перешкоджають боржнику при наявності доказів забезпечення подальшого виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, не позбавляє останнього звернутися до виконавця із відповідною заявою про скасування арешту.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.4,5,12,13,76-81,259,258-260,354,447-453 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника заявника ОСОБА_2 адвоката Слободи Сергія Григоровича на бездіяльність уповноважених посадових осіб Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування арешту майна боржника задовольнити частково.

Скасувати арешт з частки нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , який накладений відповідно до Постанови головного державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дитюк О.Р. про арешт майна боржника від 29.03.2019 року № 58144584, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: № 30938241, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 46215542 від 29.03.2019 року.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.В. Рахімова