ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/419/23 Номер провадження 22-ц/814/996/25Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
31 березня 2025 року м. Полтава
У порядку, визначеному ч. 3 ст. 35 ЦПК України, я, суддя Дорош А.І., висловлюю окрему думку й прошу її додати до постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду від 31.03.2025 року у справі № 549/419/23
(провадження 22-ц/814/996/25) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.
Я не згодна з судовим рішенням колегії суддів апеляційного суду у даній справі про залишення без змін рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року, з наступних підстав.
Предметом даного позову є: - визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - внесення змін до актового запису №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 04.12.2015 року, вказавши у графі «батько» - « ОСОБА_1 », змінити по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », виключити запис про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 як батька дитини.
Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29.10.2024 позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 92), про визнання батьківства - задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 04.12.2015 року, вказавши у графі «батько» - « ОСОБА_1 », змінити по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », виключити запис про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батька дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого 04.12.2015, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №2040 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с. 22).

Батьком дитини записаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_7 (т.1 а.с. 22).

13.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчено договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини (номер у реєстрі №7444), відповідно до якого дитина проживає разом з матір`ю (т.1 а.с. 105-107).

Згідно умов цього договору, батько і мати спільно піклуються про дитину, займаються її вихованням та утриманням, після підписання договору батько продовжує брати участь у вихованні та забезпеченні повного всебічного і гармонійного розвитку дитини до досягнення нею повноліття. Батько зобов`язується брати участь в утриманні дитини щомісячно в сумі, визначеній за домовленістю сторін, але не менше 5 000 грн, щомісячно, на дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №758/1962/19 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 02.03.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим (запис №31), між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано (т.1 а.с. 20-21).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду від 25.11.2019 у справі №758/1962/19, судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

27.05.2022 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_8 (т.1 а.с. 19).

Зі звіту про встановлення батьківства ДНК Endeavor DNA Laboratories від 09.10.2023 (дата збору 13.09.2023), ймовірність встановлення батьківства ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 99,999999% (т.1 а.с. 23).

Результат тесту містить посилання, що він носить виключно інформаційний характер. Зразки не відбиралися з верифікацією. Імена пацієнтів походження зразків не можуть бути підтверджені.

З скриншотів електронної переписки за листопад 2023 вбачається спілкування ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з приводу побачень з сином ОСОБА_9 , в яких остання відмовляє позивачу щодо його зустрічі з дитиною (т.1 а.с. 108-109).

06.11.2023 ОСОБА_3 звертався із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві про перебування у небезпеці його сина ОСОБА_9 , який утримується третьою особою ОСОБА_1 , який не є його ані родичом, ані близькою людиною (т.1 а.с. 110-111), а 10.11.2023 - зі скаргою на бездіяльність Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до Міністерства соціальної політики України, у якій просив зобов`язати Службу здійснити розгляд його заяви від 06.11.2023, вчинити відповідні дії, спрямовані на захист прав його дитини (т.1 а.с. 112-115).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 03.04.2024 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ступніка С.О. у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої було постановлене питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .? Проведення експертизи доручено експертам Медико-генетичного центру «Мама Папа», яких попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України (т.1 а.с. 191-193).

Згідно висновку молекулярно-генетичної експертизи №42868 від 05.06.2024 Медико-генетичного центру «Мама Папа» (ліцензія МОЗ №1168 від 03.10.2016), ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% (т.1 а.с. 217-235).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновок молекулярно-генетичної експертизи №42868 від 05.06.2024, а також звіт про встановлення батьківства ДНК від 13.09.2023 у сукупності з іншими доказами є підставою для висновку суду про біологічне батьківство позивача ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 .

При цьому, звертаю увагу, що суд першої інстанції також послався на те, що негативних наслідків визнання ОСОБА_1 батьком інтересам дитини, яка проживає разом з ним та матір`ю дитини близько чотирьох років, що не заперечувалося учасниками справи, судом не встановлено.

Отже, судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю дитини ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_10 близько чотирьох років, тобто слід розуміти, що з 2019 (4 роки від дати пред`явлення позову 20.12.2023).

Також звертає на себе увагу та обставина, що молекулярно-генетична експертиза №42868 від 05.06.2024 проведена завідуючою лабораторією ТОВ «Мама Папа» Вихряєвою М.А., проте, висновок не містить відомостей, чи має вона право (ліцензію) на проведення такої експертизи, у вступній частині висновку відсутнє на це посилання (т.1 а.с. 217). У реквізитах ліцензіата ТОВ «Мама Папа» (рішення про видачу ліцензії від 03.11.2016 №1168) відсутні дані про право на проведення молекулярно-генетичної експертизи (т.1 .с. 235).

Також, задовольняючи позов, суд першої інстанції відхилив доводипредставника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамовича Я.І. щодо пропуску позивачем ОСОБА_1 позовної давності, встановленої ст. 129 СК України, а також доводи щодо розгляду справи неналежним судом внаслідок штучного залучення позивачем ОСОБА_1 другого відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Згідно ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Я не згодна висновком суду першої інстанції та колегії суддів апеляційного суду в частині того, що позивачем ОСОБА_1 до вимоги про визнання батьківства не пропущена позовна давність в один рік, а також в частині розгляду справи неналежним судом, виходячи з наступного.

Щодо пропуску позовної давності в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається по справі, 23.10.2024 представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Ахрамовичем Я.І. до суду першої інстанції подано клопотання про застосування строків позовної давності (т.2 а.с. 56-57), в якому, посилаючись на вимоги ст. 129 СК України, яка передбачає, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася, чи могла дізнатися про своє батьківство, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ахрамович Я.І. зазначав, що на час розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 перебуває загалом у стосунках з відповідачем ОСОБА_2 близько 10 років, тобто з огляду на значну тривалість даних відносин, а також того факту, що позивач мав інтимні стосунки з матір`ю дитини, він міг дізнатися про своє батьківство протягом даного часу. Крім цього, позов не містить доказів, які б підтверджували необізнаність позивача щодо факту батьківства. Отже, позивачем ОСОБА_1 без поважної причини було пропущено строк позовної давності для пред`явлення позову про визнання батьківства. При цьому, послався на постанову апеляційного суду у справі №523/744/196.

Судом першої інстанції відхилені доводи представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамовича Я.І. щодо пропуску позивачем позовної давності, мотивуючи тим, що для правильного застосування частини другої статті 129 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про своє батьківство, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про своє батьківство. Зокрема, у позовній заяві позивач посилався на те, що лише після проведення ДНК аналізу 13.09.2023 він дізнався про те, що можливо є батьком дитини ОСОБА_4 , а тому, суд визнав, що звернувшись після проведеного 13.09.2023 тесту ДНК до суду з даним позовом у грудні 2023 року, позивачем не було пропущений річний строк позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства згідно з ст.129 СК України.

Вважаю, що мотиви, наведені судом першої інстанції в цій частині доводів сторони відповідача ОСОБА_3 , протирічать обставинам даної справи.

Як зазначалося мною вище, судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю дитини ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_10 близько чотирьох років, тобто слід розуміти, що з 2019 (4 роки від дати пред`явлення позову 20.12.2023).

Також цю обставину підтвердив в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ступнік С.О., вказавши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище) та дитина ОСОБА_9 проживають спільно однією сім`єю з 2019-2020 р.р.

Крім цього, вказана обставина підтверджується рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №758/1962/19 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, у мотивувальній частині якого судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Крім цього, як правильно було встановлено судом першої інстанції, 13.08.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини, який посвідчений Коберник Є.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №744, серія ННН №508973, згідно п.1.1. якого, на момент укладення договору батько та мати проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з матір`ю (т.1 а.с. 105), що також підтверджує факт окремого проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 станом на серпень 2019.

Крім цього, виходячи з висновку молекулярно-генетичної експертизи №42868 від 05.06.2024 Медико-генетичного центру «Мама Папа» про ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведеного дослідження, і вона складає 99,999999%, тому слід вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище) мали близькі стосунки ще до народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і не припиняли перебувати у них до реєстрації безпосередньо шлюбу між ними 27.05.2022.

По справі вбачається, що ініціатором розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_11 була саме дружина ОСОБА_7 . Встановлення судом при вирішенні позову про розірвання шлюбу за рішенням суду від 25.11.2019 у справі №758/1962/19 того факту, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, вказує на те, що сім`я станом на 2019 розпалася, що дана сім`я носила формальний характер, її збереження неможливе, що і стало підставою для розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_12 .

Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_9 подружжя ОСОБА_12 з серпня 2019 проживали окремо, спільного господарства не вели, дитина проживала разом з матір`ю.

Вважаю, що позивач ОСОБА_1 , підтримуючи близькі стосунки з ОСОБА_7 (у шлюбі ОСОБА_8 ) з початку 2015, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина, не міг не знати про народження дитини, а також про складання 04.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві актового запису про народження дитини ОСОБА_9 , в який внесені відомості про батька у відповідності до вимог ст.ст. 122,133 СК України, тобто, батьком записаний чоловік ОСОБА_7 ОСОБА_3 .

Крім цього, після припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_11 , окремого проживання кожного із них та проживання дитини ОСОБА_9 саме з матір`ю, що підтверджується договором від 13.08.2019 про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини, рішенням суду від 25.11.2019 про розірвання шлюбу між ними, позивач ОСОБА_1 не міг не знати про своє батьківство відносно дитини ОСОБА_9 з дати її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та/або міг дізнатися про своє батьківство від дня народження дитини, а також ще у 2019 після фактичного припинення подружжям ОСОБА_12 шлюбу.

Проведення ОСОБА_1 у вересні 2023 тесту ДНК Endeavor DNA Laboratories з метою встановлення батьківства та пред`явлення до суду даного позову у грудні 2023 є доказом пропуску ним позовної давності в один рік щодо вимоги про встановлення батьківства, оскільки про своє батьківство позивач ОСОБА_1 міг знати, починаючи з дати народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до серпня 2019 (документально підтверджений час припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_12 ). Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з початку 2015 і до часу укладення шлюбу між ними 27.05.2022 перебували у близьких стосунках, від яких мають дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не могли не знати після народження дитини про дійсне батьківство саме ОСОБА_1 , вчасно в межах строку позовної давності один рік позивач не провів тест ДНК чи відповідну експертизу на предмет свого батьківства, поважних причин в цій частині позивачем не надано, навпаки, 13.08.2019 ОСОБА_7 , використовуючи факт батьківства ОСОБА_3 , уклала з останнім (як з батьком дитини) договір про утримання дитини, тому вважаю, що у позові слід відмови з підстав пропуску строку позовної давності один рік.

Факт укладення 27.05.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 шлюбу доводить перебування їх у близьких стосунках з початку 2015 та про їх обізнаність з 29.11.2015 щодо можливого батьківства ОСОБА_1 відносно дитини.

Крім цього, як вказано у мотивувальній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 31.032025, що матеріалами справи встановлено і не спростовано у належний спосіб відповідачем ОСОБА_3 те, що у листопаді 2019 шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 розірваний рішенням суду, яким встановлено, що сторони тривалий час не підтримували сімейно-шлюбних стосунків, не вели спільного господарства (т.1 а.с. 20). З 2014 року по день укладення шлюбу 27 травня 2022 року позивач і ОСОБА_13 підтримували тісні стосунки, після укладення шлюбу позивач проживає разом з дитиною та її матір`ю, забезпечує її матеріально, бере участь в її розвитку та вихованні.

Отже, із мотивувальної частини постанови апеляційного суду слідує, що позивач ОСОБА_1 з 2014 по 27.05.2022 підтримував тісні стосунки з ОСОБА_14 , а отже, слід зробити висновок, що він достовірно знав, що жінка вагітна та народила дитину, отже, безспірно мав би допустити своє можливе батьківство відносно дитини та дізнатися про своє батьківство, пред`явивши в установлений законом строк позов до суду про визнання батьківства з клопотанням про призначення експертизи щодо його кровного споріднення з народженою ІНФОРМАЦІЯ_5 дитиною.

Щодо розгляду справи неналежним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві від 29.02.2024 на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ахрамович Я.І. вказував на безпідставне залучення до участі у справі в якості другого відповідача матері дитини ОСОБА_2 , оскільки за змістом ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, має право пред`явити позов до її чоловіка, що узгоджується з висновками Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №205/5698/21, від 21.07.2021 у справі №523/5275/17. Також зазначав про те, що безпідставне залучення в якості другого відповідача матері дитини ОСОБА_2 є наслідком зміни підсудності справи, у зв`язку з чим просив виключити зі складу відповідачів ОСОБА_2 та залучити її до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, справу передати для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва (т. 1 а.с. 98-103).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамович Я.І. про виключення зі складу відповідачів ОСОБА_15 та залучення її в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача та про передачу справи для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва (т. 1а.с. 142-143).

29.03.2024 до суду першої інстанції від представник відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамович Я.І. надійшло клопотання про застосування наслідків зловживання процесуальними правами, в якому, з посиланням на вимоги ст. 44 ЦПК України, вказав, що у даній справі має місце зловживанням позивачем ОСОБА_1 процесуальними правами, а саме, завідомо безпідставне (штучне) залучення як відповідача у справі ОСОБА_2 з метою зміни підсудності справи. Також зазначав, що відповідно до вимог чинного законодавства, належним відповідачем у даному спорі є лише батько дитини ОСОБА_3 , а мати дитини ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. При цьому, посилався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.03.2023 у справі №205/5698/21. Також зазначав, що дана справа мала б розглядатися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання належного відповідача у справі ОСОБА_3 , а саме Подільським районним судом м. Києва, проте, у зв`язку зі штучним залученням ОСОБА_2 також в якості відповідача, право ОСОБА_3 на розгляд справи у суді за його місцем проживання було порушено, а тому наявні підстави для застосування до позивача наслідків зловживання процесуальними правами (т.1 а.с. 161-162).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамовича Я.І. про застосування до позивача ОСОБА_1 наслідків зловживання процесуальними правами (т.1 а.с. 166).

Вважаю, що судом першої інстанції необгрунтовано були відхилені вищевказані клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ахрамовича Я.І. щодо штучного залучення до участі у справі в якості відповідача матері дитини ОСОБА_2 з метою зміни підсудності справи та щодо розгляду справи неналежним судом, оскільки вказані дії позивача є дійсно зловживанням процесуальними правами у розумінні ст. 44 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Згідно ч. 1, 2 п.4, ч.3, 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 129 СК України, позов про визнання свого батьківства має право пред`явити особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини. Законодавець визначив відповідачем лише чоловіка жінки, у якої народилася дитини у шлюбі з цим чоловіком. Законодавець не передбачив можливість пред`явлення позову про визнання батьківства до жінки матері дитини, народженої у шлюбі з чоловіком, який записаний батьком дитини.

Пряма заборона Закону щодо притягнення до участі матері дитини у даній категорії справ, на що і послався суд апеляційної інстанції, відсутня, проте, з урахуванням конкретних фактичних обставин даної справи, вважаю, що притягнення до участі у справі відповідача ОСОБА_2 , яка вказана у вступній частині позову першим відповідачем з метою маніпуляції належної підсудності справи, є незаконним.

Окрема спеціальна норма СК України, зокрема, ст. 138 СК України передбачає право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка, а саме, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Таким чином, законодавець передбачив право матері оспорити батьківство свого чоловіка шляхом пред`явивлення позову про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини і така вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Таким чином, законодавцем розмежовані права батьків (батька та матері) у разі подання іншим чоловіком заяви про своє батьківство.

З огляду на викладене, вважаю, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі.

Єдиним належним відповідачем у даній справі є батько дитини ОСОБА_3 , місце проживання якого з 26.04.2914 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними його паспорта громадянина України (т.1 а.с. 18) та відповіддю від 22.12.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (т.1 а.с. 28).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , яка зазначена першим відповідачем у позовній заяві, згідно витягу від 04.04.2023 з Реєстру територіальної громади, з 04.04.2023 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 15), що також підтверджується відповіддю від 22.12.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (т.1 а.с. 27). Вказане місце реєстрації ОСОБА_2 є місцем реєстрації з 22.07.2020 її чоловіка ОСОБА_1 (т.1 а.с. 9). Зміна місця реєстрації ОСОБА_2 , яка не є належним відповідачем у справі, безпідставно потягнула зміну підсудності даної справи. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям та є заінтересованими у вирішенні справи на свою користь, тому не виключається умисна зміна місця реєстрації ОСОБА_2 з метою зміни у майбутньому підсудності цивільної справи, на чому наполягає сторона відповідача ОСОБА_3 . Матеріали справи не містять відомостей, чи дійсно сім`я ОСОБА_8 проживають за місцем реєстрації в с. Мокіївка, якщо вони не проживають за місцем реєстрації, то дійсно є підстави вважати їх дії як зловживання процесуальними правами. Також у справі відсутні відомості щодо місця навчання, проживання дитини ОСОБА_9 , який проживає з матір`ю.

Крім цього, по справі вбачається спір про батьківство саме між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 як мати дитини має право на підставі ст. 138 СК України оспорити батьківство ОСОБА_3 з дотриманням вимог цієї норми.

Вважаю, що при відкритті провадження у справі суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що належним відповідачем є саме батько дитини - ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживає у м. Києві, третя особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції також знаходиться у м. Києві, тому на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України, яка передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, суд першої інстанції з дотриманням принципів законності та об`єктивності мав би даний позов за підсудністю передати на розгляд Подільському районному суду м. Києва, про що і просив у відзиві представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ахрамович Я.І. (т.1 а.с. 102).

Крім цього, позивачем ОСОБА_1 заявлена вимога про внесення змін до актового запису №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 04.12.2015 року, вказавши у графі «батько» - « ОСОБА_1 », змінити по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », виключити запис про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 як батька дитини, проте, до справи не надана як доказ належним чином засвідчена ксерокопія актового запису №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в який позивач просить внести відповідні зміни, а також з метою надати суду можливість пересвідчитися, на підставі чого був складений актовий запис №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом, суд повинен виходити з найкращих інтересів дитини, враховувати практику ЄСПЛ, яка орієнтує на дотримання справедливого балансу між конкуруючими інтересами ймовірного біологічного батька та законного батька, та, забезпечувати баланс між інтересами дитини та позивача щодо визнання його батьківства.

Крім цього, як встановлено рішенням суду першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник також спір щодо участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини, що підтверджується його зверненнями у листопаді 2023 із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві та зі скаргою на бездіяльність Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до Міністерства соціальної політики України, у якій просив зобов`язати Службу здійснити розгляд його заяви від 06.11.2023, вчинити відповідні дії, спрямовані на захист прав його дитини (т.1 а.с. 112-115), що підтверджує той факт, що ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини з її народження, бере участь у вихованні та утриманні дитини після розірвання шлюбу з матір`ю дитини, бореться за дитину, за можливість спілкуватися з нею, не є байдужим до її життя. Після цих звернень ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві, 20.12.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вважаю, що у позові ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності один рік, про застосування якої заявлено стороною відповідача ОСОБА_3 , та що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 267 ЦПК України є підставою для відмови в позові, а у позові до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю, оскільки спір між ними відсутній.

Суддя Полтавського апеляційного суду А. І. Дорош