ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/289/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Дідух М.Є.,

представника апелянта адвоката Семусь Т.А.,

представника відповідача Ніценка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/11106/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 16 грудня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський відділ ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив скасувати обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 9271436, зареєстроване 23.11.2009 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр», підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 05.08.2009, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом ОСОБА_6 , який був їх батьком та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В березні 2024 року ОСОБА_5 звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право спадщину. Проте, оскільки на нерухоме майно, що належало ОСОБА_6 , державною виконавчою службою свого часу було накладено арешт, нотаріус відмовив у видачі вказаного свідоцтва до зняття обтяження. Тернопільський відділ ДВС пояснив, що після перевірки баз даних було встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30468635 з примусового виконання виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ «Брокбізнесбанк» 363803.03 грн боргу, згідно кредитного договору №19/Тер/О8Ф від 18.02.2009, та понесені судові витрати в розмірі 1950.00 грн, матеріали виконавчого провадження у АСВП відсутні. Згідно інформації з Реєстру іпотек, державного реєстру речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень та Єдиного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна вбачається, що арешт накладено згідно постанови про відкриття провадження б/н від 05.08.2009. 01.07.2020 виконавчий документ було повернуто стягувачу ПАТ «Брокбізнесбанк». Повторно виконавчий лист після вищезазначеної дати до виконання не пред`являвся. Також вказує на те, що права вимоги на вказаний борг ОСОБА_6 перед ПАТ «Брокбізнесбанк» в розмірі 363803.03 грн згідно кредитного договору №19/Тер/08Ф від 18.02.2009 було викуплено у банку через електронні торги 26.10.2017 ОСОБА_5 , яка є новим кредитором у даному зобов`язанні. Позивач вважає, що успадкувавши за законом частки майна померлого батька, відповідачем було успадковано й частки його боргу, але оскільки кредитором у зобов`язанні, борг за яким успадковано, є власне ОСОБА_5 , відтак вважає, що зобов`язання, на підставі якого було накладено арешт, припинилося. Також вказав, що успадкована ним частина боргу погашена новому кредитору (відповідачці) в повному обсязі, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідач ОСОБА_5 , яка є новим кредитором у вказаному зобов`язані, будь-яких претензій по вказаному боргу до позивача не має. Позивач зазначив, що наявність обтяження майна №9271436 на підставі постанови б/н від 05.08.2009 про відкриття виконавчого провадження та оголошення заборони на відчуження невизначеного майна, всього нерухомого майна, а саме арешт квартири за адресою АДРЕСА_1 , порушує його права та перешкоджає йому у вільному володінні, користуванні та розпорядженні цим майном. Також, позивач вважає, що арешт майна втратив актуальність, оскільки зобов`язання померлого ОСОБА_6 припинилось частково його виконанням, а частково - поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

На підставі наведеного, просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2024 позов задоволено частково.

Звільнено з-під арешту нерухоме майно, належне ОСОБА_6 , а саме квартиру АДРЕСА_2 , що накладений 05.08.2009 згідно постанови б/н про відкриття виконавчого провадження Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9271436, зареєстроване 23.11.2009 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 - адвокат Семусь Т.А. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що суд першої інстанції в цілому дотримався норм ст.ст.89, 229 ЦПК України, правильно дослідив докази по справі, вірно надав їм оцінку, однак не належним чином дослідив обставини у даній справі, у зв`язку з чим ухвалив рішення про задоволення позовних вимог не в повному обсязі, а частково.

Зазначає, що позовні вимоги позивача, викладені ним у позовній заяві, містили вимоги скасувати обтяження, в тому числі, на невизначене майно, усе нерухоме майно.

Стверджує, що суд, обґрунтувавши в своєму рішенні підстави для скасування накладеного арешту та безпідставність такого тривалого арешту майна, не навів ані в описовій, ані в мотивувальній частинах жодних підстав для звільнення з-під арешту лише належної померлому ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 , а не скасування арешту невизначеного майна.

Наголошує, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 05.08.2009 арешт накладено на все нерухоме майно, яке належало ОСОБА_6 (майно не визначене конкретно). В судовому засіданні представник Тернопільського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтвердила, що згідно перевірки бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що інформація про виконавче провадження, в межах якого була винесена постанова б/н від 05.08.2009, видана Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, відсутня. При цьому повідомила суду, що на виконанні у Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30468635 згідно виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, який був виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_6 в користь АБ «Брокбізнесбанк» 363803.03 грн боргу згідно кредитного договору № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 та понесені судові витрати в сумі 1950 грн. 01.07.2020 виконавчий документ повернуто стягувачу.

Повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся.

Вказує, що ухвалою суду від 05.07.2024 у даній справі задоволено заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» про закриття провадження у справі у частині вимог до ПАТ «Брокбізнесбанк», а провадження у справі у частині позовних вимог до ПАТ «Брокбізнесбанк» закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, тобто у зв`язку із припиненням юридичної особи, яка була однією із сторін у справі.

Таким чином, судом встановлено не лише відсутність виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт на майно, але й припинення самої особи стягувача, отже, підстави для продовження існування арешту на невизначене майно боржника, відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» при вирішення даного спору покладається на думку суду, однак вважає за необхідне врахувати, що апелянт просить повність задовільнити його позовні вимоги, в той час як судом першої інстанції встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не був стягувачем у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим в цій частині позивачу було відмовлено в позові, і в цій частині апелянт рішення не оскаржує, а тому у випадку повного задоволення апеляційної скарги судові витрати при їх розподілі можуть бути покладені в тому числі на ПАТ АБ «Укргазбанк».

В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, однак просив врахувати викладені у відзиві мотиви щодо розподілу судових витрат.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №355083400 від 20.11.2023, ОСОБА_6 на праві власності належала частка двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 . Як вбачається із вказаного витягу, на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 9271436, зареєстроване 23.11.2009 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр», підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 05.08.2009, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Судом із наданих пояснень представника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук А.О. у судовому засіданні та письмових у матеріалах справи встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30468635 згідно виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 в користь ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» 363803.03 грн боргу згідно кредитного договору №19/Тер/08Ф від 18.02.2009 та понесені судові витрати в сумі 1950 грн.

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 05.08.2009, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало ОСОБА_6 , у тому числі на частку у двохкімнатній квартирі по АДРЕСА_1 .

25.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

08.07.2014 зазначений виконавчий лист №4549/09 від 29.07.2009 виданий Тернопільським міськрайонним судом повторно пред`явлено ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до примусового виконання.

01.07.2020 державним виконавцем поданий виконавчий документ повернуто стягувачу. Повторно виконавчий документ ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до органів виконавчої служби не пред`являвся.

Зазначені обставини підтверджено витягом із бази даних виконавчих проваджень від 01.07.2024 за №30468635.

Матеріали зазначеного виконавчого провадження №30468635 було знищено, що підтверджено письмовими та усними поясненнями державного виконавця у судовому засіданні.

Як вбачається із копії протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2017-10-17-000102-b від 26.10.2017 та договору №197 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16.11.2017 з додатком №1 до нього, відповідач ОСОБА_5 придбала на електронних торгах право вимоги ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до боржника (позичальника) ОСОБА_6 за кредитним договором № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 у загальному розмірі 352667.42 грн, договорами забезпечення виконання зобов`язань (забезпечення: чотирикімнатна квартира заг. пл. 240.8 кв.м., житл. пл. 81.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ), а також до ОСОБА_7 за договором поруки.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, в силу вимог ст.512 ЦК України, відбулась заміна кредитора по кредитних зобов`язаннях ОСОБА_6 , які виникли згідно кредитного договору № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Згідно наявної при матеріалах справи письмової розписки від 07.05.2024, а також пояснень відповідача ОСОБА_5 , наданих нею у судовому засіданні, остання отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 182876.52 грн у якості погашення успадкованої ним суми заборгованості померлого батька ОСОБА_6 за кредитним договором № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 перед ПАТ АБ «Брокбізнесбанк», яка складає половину частки такої заборгованості.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема й на частину двохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 .

У справах Першої Тернопільської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №246/2021, після смерті ОСОБА_6 , за претензією кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» від 26.03.2021 за №519/256/2021.

Також, 07.05.2021 заяву про прийняття спадщини за законом №768 подала дочка померлого ОСОБА_5 . Син спадкодавця ОСОБА_4 спадщину прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті.

Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Утинської З.З. від 22.03.2024 відмовлено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із накладенням арешту на все нерухоме майно.

Також, як вбачається з інформації Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 01.03.2024 №724/01-16, адресованій ОСОБА_5 , відповідно до відомостей, які містяться у спадковій справі №246/2021, відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вважаються єдиними спадкоємцями усього майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що накладений арешт на майно померлого батька позивача в ході виконавчих дій у виконавчому провадженні, стягувачем у якому виступав ПАТ АБ «Брокбізнесбанк», на даний час не скасований. В іншому порядку усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном позивач не може.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_6 перешкоджає позивачу ОСОБА_4 , як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке він успадкував в порядку ст.1268 ЦК України, після смерті свого батька ОСОБА_6 , та стало підставою для відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки зобов`язання ОСОБА_6 за кредитним договором №19/Тер/08Ф від 18.02.2009 перед ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» припинились внаслідок його повного виконання, а також поєднанням боржника та кредитора в одній особі, якою є спадкоємець ОСОБА_5 .

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, а згідно зі статтею 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу.

За приписами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен був скасувати накладений арешт на все майно позивача.

Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Разом з тим, відповідно до ч.5 цієї статті зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, помилково не вирішив питання щодо зняття арешту з усього майна, яке було накладене в межах виконавчого провадження №30468635 згідно виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 в користь АБ Брокбізнесбанк 363803.03 грн боргу згідно кредитного договору № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 та понесені судові витрати в сумі 1950 грн.

Апеляційний суд вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованих арештів на майно позивача, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень, а також відсутності будь-яких відомостей стосовно виконання постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, і право позивача на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном порушується накладеними обтяженнями, а тому підлягає судовому захисту шляхом скасування відповідних обтяжень.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2024 змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в іншій редакції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Звільнити з-під арешту невизначене майно, все нерухоме майно, належне ОСОБА_6 , що накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 05.08.2009, Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9271436 зареєстроване 23.11.2009 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді