ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3488/24

Провадження № 22-ц/820/824/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 683/3488/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2025 року (в складі судді Андрощука Є.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 24 червня 2018 року в розмірі 15 214 грн. 01 коп., а саме 10 865 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом, 4 348 грн. 67 коп. заборгованості по відсотках, яка утворилася станом на 24 жовтня 2024 року, а також стягнути з відповідача 3 028 грн. судового збору.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 24 червня 2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Окрім того, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у A-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Отже, АТ «Акцент -Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2025 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилається, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому знайомитися із змінами до них. Крім того, відповідачка користувалася кредитними коштами та сплачувала періодичні платежі по кредиту. Також, на думку апелянта, навіть в разі непідписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, позичальник все одно отримала кредитну картку та користувалася кредитним коштами, а тому мала сплачувати і проценти за користування коштами, розмір яких повинен бути стягнутий, виходячи із розміру облікової ставки Національного банку України.

При цьому, звертає увагу суду, що до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту, підписаного позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак ним погоджено як розмір комісій так і процентну ставку за користування кредитними коштами.

Зазначає, що сумніви суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вірності розрахунку банк надав банківську виписку. Таким чином, вважають рішення суду першої інстанції постановленим з порушення норм матеріального права, яке підлягає скасуванню.

Тому з врахування вищезазначеного АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та вирішити питання щодо сплати судового збору.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався, що 24 червня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А Банку, згідно якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, відповідачка ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден отримати самостійно шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Відповідно до довідки А Банку ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки № НОМЕР_2 строком дії до травня місяця 2022 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_4 строком дії до грудня місяця 2031 року та № НОМЕР_5 строком дії до липня місяця 2027 року.

Згідно довідки за лімітами АТ «Акцент-Банк», встановив ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн., який 14 грудня 2018 року був збільшений до 13 000 грн., 27 березня 2020 року зменшений до 5 000 грн. та в подальшому знову збільшений до 10 900 грн.

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 24 червня 2018 року, станом на 24 жовтня 2024 року відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 15 214 грн. 01 коп., а саме 10 865 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом, 4 348 грн. 67 коп. заборгованості по відсотках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність правових підстав щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки банк не довів та не надав доказів укладення кредитного договору між сторонами на умовах зазначених в позові, не надав доказів здійснення відповідачем банківських операцій та використання кредитних коштів за виданою її платіжною карткою.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Акцент-Банк» посилався на те, що 24 червня 2018 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак позичальник не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Однак на підтвердження вказаних обставин АТ «Акцент-Банк» надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» від 17 березня 2017 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 червня 2018 року станом на 28 жовтня 2024 року, паспорт споживчого кредиту, довідку за карткою та лімітами, тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до наданого позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 24 червня 2018 року, станом на 24 жовтня 2024 року відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 15 214 грн. 01 коп., а саме 10 865 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом, 4 348 грн. 67 коп. заборгованості по відсотках.

Проте, звертаючись до суду з даним позов, позивач посилався як на підставу позову на анкету-заяву від 24 червня 2018 року, проте наявна в матеріалах справи та підписана відповідачкою ОСОБА_1 анкета-заява датована 17 березня 2017 року.

З цих підстав суд не приймає до уваги анкету-заяву від 17 березня 2017 року, так як даний письмовий доказ не є належним та допустимим доказом позовних вимог з урахуванням предмету позову, а саме кредитного договору між сторонами від 24 червня 2018 року.

При цьому позивач не надав суду жодних доказів укладення між сторонами кредитного договору 24 червня 2018 року.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено укладення між сторонами кредитного договору 24 червня 2018 року на умовах, вказаних в позовній заяві, щодо розміру кредиту та процентів за його користування.

Таким чином, за відсутності доказів укладення кредитного договору від 24 червня 2018 року на умовах зазначених в позовній заяві, в тому числі і з визначеними позивачем розміром кредиту та відсотків за його користування, підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, суд першої інстанції дійшов обгтрунованого висновку про відмову в позові з підстав недоведеності вимог позивача про укладення між сторонами кредитного договору від 24 червня 2018 року.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Крім того, суд не бере до уваги твердження апелянта про можливість судом самостійно стягнути відсотки за користування кредитом на підставі норм ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України.

Адже, АТ «Акцент-Банк», не заявляв вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та не надало суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. За таких обставин з врахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу у суду були відсутні підстави для стягнення процентів у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Також суд відхиляє і посилання апелянта на ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту.

Оскільки паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

За змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписала ОСОБА_1 не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Паспорт споживчого кредиту є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Роздруківка з тарифами за користування картками «Універсальна» та «Універсальна GOLD» не містить підпису позичальника щодо ознайомлення з ними, в той же час довідка за картою та довідка за лімітами також не містить об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг 24 червня 2018 року на умовах, які зазначені в позові.

При цьому розрахунок заборгованості, сам по собі, достатньо та достовірно не свідчить про факт банкоком укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг 24 червня 2018 року.

Посилання АТ «Акцент-Банк» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «Акцент-Банк» з відповідачки заборгованості, яка складається з кредиту та процентів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору між сторонами 24 червня 2018 року, а тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність застосування судом першої інстанції правової позиції висловленої Верховним Судом в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) та про неврахування судом норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, є необґрунтованими та безпідставними.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним правильно встановлено обставини справи та визначено з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, є помилковими.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

О.І. Талалай