ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1582/25 Справа № 219/3434/17 Суддя у 1-й інстанції - Погрібна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Овчаренка Руслана Вячеславовича на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року, ухваленого суддею Любчик О.В., дата складання повного судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) про розірвання шлюбу, в якому просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ними, зареєстрований 14.08.1982 року міським відділом РАГСу м.Єнакієве Донецької області, про що складено актовий запис №689.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), зареєстрований 14 серпня 1982 року міським відділом РАГСу м.Єнакієве Донецької області, про що складено актовий запис №689, розірвано.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив, що подружжя остаточно припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. У зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу.

В листопаді 2024 року апеляційну скаргу на дане судове рішення подано представником відповідачки ОСОБА_2 , адвокатом Овчаренко Р.В., який зазначив, що відповідачка дізналась про оскаржене рішення лише в травні 2024 року. Повний текст оскарженого рішення відновлено за відповідною процедурою, ініційованою представником відповідачки ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року, оскільки судова справа не зберіглася через активні бойові дії та тимчасову окупацію рф м. Бахмут.

Після відновлення частково матеріалів справи, стороною відповідача було подано заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30.09.2024 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідачки посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, шлюб між сторонами розірвати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не повідомив відповідачку про позов та судовий розгляд належним чином, тому неправомірно розглянув цивільну справу заочно у 2017 році, при цьому представник зазначив, що проти розірвання шлюбу відповідачка не заперечує шлюб просить розірвати, адже підстав для збереження шлюбних відносин немає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскаржене судове рішення ухвалено в заочному порядку 26 червня 2017 року, тобто в редакції Цивільного процесуального кодексу до набрання чинності нової редакції від 03.10.2017 року.

Чинна на той час ст. 74 ЦПК України «Судові повістки» передбачала наступне:

1. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

2. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

3. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

4. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Частина четверта статті 74 із змінами, внесеними згідно із Законами № 2167-VI від 11.05.2010, № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

5. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

Частину п`яту статті 74 доповнено абзацом згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

Частину п`яту статті 74 доповнено абзацом згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частину п`яту статті 74 доповнено абзацом згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Частину п`яту статті 74 доповнено абзацом згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

Положення частини п`ятої статті 74 щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011\

6. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

7. Якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

8. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їх діяльністю.

9. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Частина дев`ята статті 74 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2453-VI від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вводяться в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 1 листопада 2010 року\

10. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно відновлених матеріалів цивільної справи суд, викликав відповідачку ОСОБА_2 ,. в судове засідання в тому числі через оголошення у всеукраїнській газеті «Урядовий кур`єр» (а.с.111), та місцевій газеті «Донеччина» (а.с.112), на WEB сторінці Артемівського міськрайонного суду (а.с. 110).

В своїх заявах до суду представник відповідачки не повідомляє де фактично проживала його довірителька на час розгляду Артемівським міськрайонним судом справи про розірвання шлюбу у 2017 році, неодноразово зазначає, що ОСОБА_2 не перетинала межу із окупованою частиною Донецької області, при цьому надає копію її паспорта громадянки України, де на відповідній сторінці є штамп зареєстрованого місця проживання в АДРЕСА_1 . (а.с. 19). Колегія суддів звертає увагу, що саме за цією адресою місцевий суд викликав відповідачку в судове засідання, і цю відому суду адресу вказував у оголошеннях про виклик.

Отже, доводи представника відповідача в апеляційній скарзі, що у суду не було підстав для заочного розгляду справи, і він належно не повідомив відповідачку про час і місце слухання справи, адже суд ніби не встановив, що відповідач не проживає за адресою, вказаною позивачем, спростовуються заявою самого апелянта, проте що відповідачка не перетинала межі окупованої території України, до якої належало м. Єнакієве з агломерацією та наданою апелянтом копією паспорта із останньою реєстрацією місця проживання саме в тій місцевості. У суду не було відомостей щодо місця фактичного проживання відповідачки на підконтрольній Україні території, тому він правомірно розглянув справу в заочному порядку, здійснивши заходи до повідомлення відповідачки усіма можливими передбаченими на той час законом засобами.

Неналежне повідомлення сторони відповідача зазначено єдиною підставою для скасування рішення суду. Адже по суті позовних вимог відповідачкою не заперечується позов, вона через представника просить розірвати шлюб за результатами даного апеляційного перегляду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що неналежне повідомлення сторони як підстава для обов`язкового скасування рішення суду передбачена чинною редакцією ЦПК України (ч.3 ст.376), і не була такою на час ухвалення оскарженого судового рішення (червень 2017 ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 14.08.1982 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №689 міським відділом РАГСу м.Єнакієве Донецької області (а.с. 5).

Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим. В апеляційній скарзі не наведено заперечень проти розірвання шлюбу, напроти представник відповідачки просить також шлюб розірвати, задовольнивши позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначено, що оскарження даного заочного рішення здійснюється з метою захисту легітимних очікувань та порушених прав на інформацію про дату час та місце розгляду справи та реалізується як засіб захисту правового режиму права сумісної власності подружжя від можливих недобросовісних дій ОСОБА_1 після розірвання шлюбу в 2017 році.

Проте, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, в даному випадку побоюваннях відповідачки щодо можливих неправомірних дій позивача, адже доказів щодо придбання ОСОБА_1 на праві сумісної власності будь-якого майна за період з часу ухвалення оскарженого судового рішення до часу подання апеляційної скарги апелянт не наводить.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Овчаренка Руслана Вячеславовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 03.04.2025 року.

Головуючий суддя Я.М. Бондар

Судді

В.П. Зубакова

В.О. Остапенко