Провадження № 2/686/195/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом. Просить усунути ОСОБА_4 , як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування свого позову вказав, що він є сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишив заповіт від 27.12.2019 року. Заповіт складено на його користь.

Оскільки відповідачі постійно проживали окремо, а шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано у зв`язку з тим, що вони довгі роки постійно проживали окремо, спільного господарства не вели, він повністю займався утриманням хворого батька. ОСОБА_5 дуже хворів, він здійснював догляд за ним, лікував його, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, він особисто займався його похованням.

ОСОБА_5 за життя постійно наголошував на тому, що будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2210 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:1747 є його особистою власністю , як про це і зазначено у свідоцтві про право власності яке не оскаржувалось до і після розірванні шлюбу, і він мав намір переоформити їх на нього, але за станом здоров`я не встиг цього зробити.

ОСОБА_6 після обміну сімейної квартири отримала однокімнатну квартиру, з 1991 року жила в квартирі по АДРЕСА_2 , постійно виховувала дітей сестри і жила з сестрою періодично по АДРЕСА_3 .

27 грудня 2019 року ОСОБА_5 заповів все рухоме та нерухоме майно, що буде належати йому на день смерті ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення при написанні заповіту батько врахував те, він єдина людина, яка довгий час піклувався про нього, спільно будував дачний будинок і єдиний хто зможе дати раду спірному будинку. Дане твердження підтверджується тим, що він довгий час працював на відповідальних керівних посада різних органах державної влади, в т.ч. податкових, приймав активну участь у будівництві будинку у рівних із батьком частках (на відміну від інших членів сім`ї, що підтверджується показами свідків). В даний час позивач працює у лісовому господарстві адміністратором ЕОД, чим забезпечує роботу всього підприємства. Після смерті батька він за власні кошти проклав нову каналізацію та водогін до будинку, приймав активну участь у житті вулиці, член ради самоврядування, голова ревізійної комісії.

Він взяв на себе організацію та проведення поховання батька, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання. Окрім того він, за власні кошти встановив пам`ятник на місці поховання та здійснює за ним догляд. З моменту поховання і по теперішній час відповідачі могилу ОСОБА_5 не відвідували.

Після смерті батька відповідачі за адресою АДРЕСА_1 не з`являються. Батько весь час рахував, що будинок є його особистою власністю, як про це і зазначено у свідоцтві про право власності яке не оскаржувалось до і після розірванні шлюбу.

Він вважає, шо відповідачів слід усунути від права на спадкування за заков та визнати право позивача на спадкування всього спадкового майна, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду із позовом.

В лютому 1984 року, ОСОБА_6 , навчаючись в ХТІБО, народжує дочку, є матір`ю одиначкою. Відповідно вся увага батьків була переключена на неї. Батьки прийняли рішення про родинний обмін 3-кімнатної квартири по АДРЕСА_3 , на 1 кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 (квартиру бабусі ОСОБА_7 ). В результаті даного обміну по адресі АДРЕСА_2 , в однокімнатній квартирі, були прописані ОСОБА_5 - директор трикотажного об`єднання, ОСОБА_6 начальник ВТіЗ даного об`єднання та він на той час працівник податкової інспекції. ОСОБА_7 була прописана за адресом АДРЕСА_3 . Фактично всі проживали за своїми адресами, а дана операція мала на меті отримання земельних ділянок під індивідуальне будівництво.

Батько отримав земельну ділянку за адресом АДРЕСА_4 де і розпочав будівництво. За даним адресом був побудовано великий будинок, зроблено внутрішнє оздоблення. Після конфлікту із сестрою, на той час вже ОСОБА_8 (він заважав їй жити) він переїхав в даний будинок, де і проживав деякий час.

Через певний час виникла можливість отримати ділянку під будівництво по

АДРЕСА_1 . Батько продав земельну ділянку ( з незавершеним будівництвом та з незданим в експлуатацію будинком по АДРЕСА_4 (дог. №822 від 07.02.2002 року), частину коштів віддав ОСОБА_6 , а на кошти, що залишились продовжував будівництво.

Окрім того ОСОБА_6 було подаровано дачний будинок в АДРЕСА_5 па частина квартири по АДРЕСА_2 .

Згідно домовленості вона зобов`язалась в подальшому не претендувати на частину будинку по АДРЕСА_1 , що і відображено у всіх документах, в яких єдиним власником спірного майна є ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 весь час проживала із сестрою і виховувала її дітей. Спільного господарства з батьком вони не вели, участі в будівництві не приймала, що і підтверджують свідки, а також те що з 1997 року вона знаходиться на пенсії і враховуючи її доходи вона не мала можливості вкладати кошти в будівництво.

Після погіршення здоров`я батька ( який був інвалідом 1 групи) він переїхав до батька і взяв на себе догляд і лікування батька. До того фактично проживав за адресом АДРЕСА_6 .

За останні 15 років батько 1-2 рази на рік лікувався в лікарняних закладах Хмельницького в т.ч госпіталі ветеранів, кардіодиспансері, кардіохірургічному відділенні обласної лікарні. Всі витрати на його лікування він брав на себе.

Згідно з даними головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_9 працює і сплачує відповідні податки, тобто не являється непрацездатною особою і не може претендувати на обов`язкову частину спадщини що підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року №1- рп/2014, який дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту, право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Непрацездатність спадкоємця для отримання обов`язкової частки у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України повинна бути доведена в момент відкриття спадщини (ВССУ від 26 квітня 2016р. у справі № 204/8193/2014-ц). Це обов`язкова умова для правильного вирішення спору. У спадковій справі містяться документи, які підтверджують встановлення для ОСОБА_4 другої групи інвалідності, але такої, що дозволяє їй займатись більшістю видами робіт.

Відповідно до вимог ст.1224 ч. ч. З, 5 та 6 ЦК України не мають права спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а таю інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадна стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, ї має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зробле заповідальний відказ.

Таким чином, відповідач підлягає усуненню від права на спадкування законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Відповідач направила до суду відзив на позовну заяву в якому вказала, що ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 не може погодитись із викладеними обставинами виходячи із нижчевикладеного: щодо обставин обміну сімейної квартири то, вона та члени її сім`ї проживали

разом із бабусею ОСОБА_7 , з якою разом і приватизували

квартиру в якій зараз проживають по АДРЕСА_3 , а щодо проживання мами ОСОБА_6 в квартирі по АДРЕСА_2 , то дана квартира також була приватизована ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Батько у 2001 році свою частку подарував ОСОБА_6 та 1/3 частка позивача залишилась за ним, який є в теперішній час співвласником даної квартири, а тому ніякого сімейного обміну не відбулось. Їх батько був освіченою людиною, довгий час працював керівником великого підприємства - Хмельницьке трикотажне об`єднання, до складу якого входило кілька фабрик, а тому володів знаннями відносно розпорядженням своєю власністю. Батько не

був у безпорадному стані, розумів значення своїх дій, і міг викликати до себе нотаріуса для вчинення такої дії. Проте знаючи свого сина, його характер та слабкості він свідомо не мав наміру вчиняти такі дії, лишивши тільки заповіт. Крім того, підтвердження того факту, що батько не мав наміру переоформлювати будинок брату є те, що документи на будинок та батьків паспорт були ним сховані від брата в останні роки життя батька. Позивач самостійно визнає, що кошти від продажу будинку по АДРЕСА_4 , який також був побудований у шлюбі, вкладались у будівництво після 2002 року, тобто проводився остаточний ремонт, хоча будівництво було закінчено ще в 1999 році прощо свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Хмельницької районної ради № 19 -А від 26.08.1999 року. Не відповідає дійсності твердження позивача, що він утримував батька, та проводив його лікування, та брав на себе витрати, при чому хочу звернути увагу суду на те, що брата необхідно було утримувати, так як він із-за проблем з алкоголем не мав свого житла та міняв місця роботи.

Щодо її проживання у м. Києві, то вона за змістом своєї роботи з 2012 року по кінець 2019 року проживала в м. Києві. Працюючи і проживаючи в цьому місті, не забувала , що у неї є батьки і постійно піклувалась про них в тому числі і про батька ОСОБА_5 . Організовувала перебування, проживання та лікування батька, шляхом оплати повністю його лікування (копію квитанції додає) тоді коли він потребував лікування в м. Києві, та коли лікувався в м. Хмельницькому, шляхом надання фінансової та іншої допомоги. Починаючи з 2020 року вона проживала в м. Хмельницькому, постійно спілкувалась з мамою та батьком, відвідувала їх у них дома по АДРЕСА_1 у вихідні дні та свята і тоді, коли він був на лікуванні в лікарнях в тому числі і в лікарні для ветеранів війни. Після переїзду батьків в даний житловий будинок, вона забезпечила їх своїми меблями, які і зараз там знаходяться. Щодо поховання батька одноосібно позивачем то дані обставини теж не відповідають дійсності, так як, вона та член її сім`ї - онук покійного - ОСОБА_10 разом із позивачем, під час дії суворого карантину організовували поховання ОСОБА_5 , а вона в ці дні проводила прибирання та дезінфекцію житлового будинку та разом із ОСОБА_11 готувала та організовувала поминальний обід в будинку батьків, в якому після поховання були присутні не тільки ОСОБА_1 , а вона та члени її родини, мати ОСОБА_6 та бувші співробітники батька.

Позивач направив до суду відповідь на відзив в якому вказав, що він ознайомившись із відзивом на позов, вважає його необгрунтованим із наступних підстав. Він є сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть від 04.01.2022 № НОМЕР_1 ) та залишив заповіт від 27.12.2019року. Заповіт складено на користь позивача.

Оскільки сестра позивача ( ОСОБА_4 ) постійно проживала окремо та працювала у м.Київ, а шлюб між батьками позивача ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) було розірвано мати позивача довгі роки постійно проживала окремо. Він повністю займався вихованням та утриманням хворого батька (посвідчення про інвалідність додається). ОСОБА_5 дуже хворів, він здійснював догляд за ним, лікував його, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, він особисто займався його похованням. ОСОБА_5 за життя постійно наголошував на тому, що будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2210 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер. :01:004:1747 є власністю їхньої з позивачем сім`ї і він хотів переоформити їх на позивача, але за станом здоров`я не встиг цього зробити. Його сестра ( ОСОБА_4 ) постійно проживала окремо та працювала у м.Київ, а шлюб між батьками позивача ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) було розірвано мати позивача довгі роки постійно проживала окремо від нього, він повністю займався вихованням та утриманням хворого батька. Після смерті батька відповідачі за згаданою адресою не з`являються. Батько весь час рахував, що будинок є його власністю, як про це і зазначено у свідоцтві про право власності та не оскаржувалось при розірванні шлюбу.Він вважає, що відповідачів слід усунути від права на спадкування за законом та визнати право позивача на спадкування всього спадкового майна, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду із позовом.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

27 грудня 2019 року ОСОБА_5 заповів все рухоме та нерухоме майно, що буде належати йому на день смерті ОСОБА_1 .

На день смерті померлий ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_7 .

29 березня 2022 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гребенніковою О.І. заведена спадкова справа, щодо майна померлого ОСОБА_5 . Заяви про прийняття спадщини до нотаріуса подали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина 5 статті 1224 ЦК України).

Правило частини 5 статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

При вирішенні таких спорів підлягають з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) сформульовано висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами у медичних документах.

Таким чином, суд при вирішенні спору про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17 (провадження № 61-6003св21), від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20 (провадження № 61-9112св21), від 31 травня 2022 року у справі № 308/4006/18 (провадження № 61-21065св21), від 31 січня 2023 року у справі № 467/350/21 (провадження № 61-19847св21), від 26 квітня 2023 року у справі № 127/28690/21 (провадження № 61-2205св23).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

При зверненні із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_5 потребував допомогу через хворобу та ОСОБА_4 таку допомогу не надавала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 посвідчив, що ОСОБА_5 проживав постійно разом з сином з 1998 -2000 років. З 1997 року потребував допомоги. Починаючи з 2020 року він іноді допомагав ОСОБА_5 спускатися з 2 поверху будинку, де він проживав. ОСОБА_5 хворів, ходив останні 2 роки з паличкою, казав, що донька проживає в Києві, а дружина не хоче його доглядати. ОСОБА_13 турбувався про батька, догляду було достатньо. Він не бачив, щоб ОСОБА_5 телефонував доньці.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні посвідчив, що він сусід, живе від позивача через одну хату, перебував за кордоном років 9, працює. ОСОБА_5 жив по сусідству з 2009 року та з 2011 року потребував допомоги. Він ніколи не бачив, за адресою проживання ОСОБА_5 , дружину та доньку. ОСОБА_5 постійно щось робив, син йому допомагав. ОСОБА_5 ніколи не жалівсь на дружину та доньку. Син возив батька до лікарів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні посвідчила, що вказану сім`ю знає з 2016 року. ОСОБА_15 знала раніше. Вона привозила ОСОБА_5 та його дружині передачу. В 2020 році вона була на дні народження ОСОБА_5 , там був ОСОБА_16 . Коли позивач подзвонив їй та сказав, що помер батько, то її зять взяв автомобіль і з позивачем та сином відповідачки їздили за продуктами, організовували похорон. Скарг на відповідачів вона ніколи не чула. Це була дружня родина. ОСОБА_15 піклувалася про батька, зараз піклується про маму. Погіршились стосунки після смерті батька, коли позивач сказав, що є заповіт. ОСОБА_6 жила разом з ОСОБА_5 , а ОСОБА_15 жила в Києві, приїздила до дому 2 рази на місяць. ОСОБА_5 був завжди доглянутим.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні посвідчив, що він дружив з покійним. Земельна ділянка була оформлена на сина. Він допомагав будувати будинок. ОСОБА_5 хворів у 2015-2016 роках. ОСОБА_5 казав, що дав все що міг дружині та доньці, але вони телефонували до нього з вимогами. Він приходив кожну неділю до ОСОБА_5 , доньки там не бачив. Донька проживала в Києві. ОСОБА_5 все вирішував сам, робив операцію в Києві. ОСОБА_5 був в безпорадному стані лише місяць перед смертю. Він ніколи не просив допомоги в відповідачів. Завжди був доглянутий та нічого не потребував.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_4 вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_5 , а також, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та потребував в допомогу, а також, що він потребував допомогу саме від ОСОБА_4 .

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 258-259, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає в

АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 31.03.2025 року.

Суддя: