Справа № 344/4062/23
Провадження № 22-ц/4808/293/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - Микитюка Дениса Олександровича та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2024 року, в складі судді Мелещенко Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивував тим, що 11 червня 2022 року в м. Івано-Франківськ по вул. Чорновола, 65 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у відповідача ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ» і станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, тобто на 11 червня 2022 року, був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207051703.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, а саме: переднє ліве крило, капот, передній бампер, передній підсилювач бампера, інтеркулер, ліва передня фара, покажчик лівого переднього повороту, кріплення переднього бампера та підсилювача переднього бампера, бачок омивача, передня панель радіатора, передня права фара, підкрильник передній лівий, опора бампера, нижній спойлер переднього бампера, решітка центральна бампера, решітка бампера тощо.

Під час прибуття наряду патрульної поліції тільки відносно ОСОБА_1 було оформлено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 201824 від 11 червня 2021 року.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2022 року у справі № 344/9715/22, провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; вилучене посвідчення водія повернуто ОСОБА_1 . Дана постанова залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.

Позивач вважає, що вказана дорожньо-транспортна пригода фактично сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху саме водієм автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2

08 листопада 2022 року позивачем на засіб цілодобового телефонного зв`язку 0-800-218-201 повідомлено відповідача про настання страхового випадку, а відповідачем присвоєно номер страхової справи № 40038.

Надалі відповідачем було направлено оцінювача для огляду автомобіля позивача AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та фіксації його пошкодження на предмет визначення вартості матеріального збитку. Про результати огляду та проведеної оцінки відповідач позивача не повідомляв.

Згодом на свій мобільний номер телефону ОСОБА_1 отримав від відповідача sms-повідомлення про те, що при розгляді адміністративної справи по одній особі не можуть притягнути до відповідальності іншу особу; відсутність вини однієї особи не визначає вину іншої особи. Будь-яких інших повідомлень позивачу не надходило.

Позивачем було надано всі необхідні документи відповідачу для виплати страхового відшкодування, включно із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно рахунка фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № СЧ 2214586 від 28 листопада 2022 року, вартість ремонту автомобіля позивача складає 120 641,45 грн без податку на додану вартість.

У період часу з 08 листопада 2022 року по 07 березня 2023 року відповідачем так і не проведено виплату страхового відшкодування.

18 травня 2023 року позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі у даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 та нову редакцію позовної заяви. У даній позовній заяві позивач просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 127 500,00 грн та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 17 169,14 грн, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати та витрати на оплату правової допомоги. (т. 1 а.с. 105-110, 141-144).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2023 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ», на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 65 885,65 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ», на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн та судовий збір у розмірі 658,86 грн.

На дане рішення ТзДВ «Страхова Група «ОБЕРІГ» та позивач ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Представник ТзДВ «Оберіг» в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що ними надано аргументовані доводи про підстави для відмови в задоволені позову, які були викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яким регулюються правовідносини між позивачем та відповідачем внаслідок настання вищевказаної ДТП, зокрема: 1) відсутність доказу настання цивільно-правової відповідальності, а тому подія не є страховим випадком 2) відсутність доказів належного розміру страхового відшкодування; 3) недоліків заяви про виплату страхового відшкодування; безпідставність вимог щодо правової допомоги.

Однак суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача, у зв`язку з чим не сприяв повному та всебічному розгляду справи.

Судом першої при ухваленні рішення було проігноровано судову практику наведену відповідачем.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19: Суди обох інстанцій по суті правильно вважали, що приписи частини другої статті 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 Закону N? 1961-IV не застосовні у цій справі.

Водій автомобіля, у якому знаходилась позивачка, - хоч і став учасником ДТП, але його поведінка, як встановив апеляційний суд, не була протиправною. Тому не можна вважати, що він спільно зі страхувальником завдав позивачці шкоду. Підстава для його солідарної відповідальності зі страхувальником перед потерпілою незалежно від їхньої вини відсутня.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов?язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).

Припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1)відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов?язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов?язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов?язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), наприклад, транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв?язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі.

Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців)достатньо для покладення на них солідарного обов?язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов?язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди.

За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов?язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов?язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов?язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров?ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Судовою практикою визначено, що при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки для відшкодування шкоди необхідне встановлення протиправної поведінки кожного із власників (володільців).

Разом з тим, розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18).

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Щодо відсутності доказів настання цивільно-правової відповідальності представник апелянта зазначив, що станом на дату подання даної апеляційної скарги у відповідача відсутні докази настання цивільноправової відповідальності водія транспортного засобу «BMW ACTIVEHYBRID 3» д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок настання вищевказаної ДТП, а тому відсутні належні правові підстави для проведення виплати страхового відшкодування на користь позивача.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/ або майну потерпілого За загальним правилом цивільно-правова відповідальність настає за наявності таких умов (підстав): протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а встановлено наступну правову позицію: адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. Виходячи із положень п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст.124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Із вказаного вище випливає, що виключно резолютивною частиною постанови суду, що набрала законної сили особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (вчинення ДТП).

Приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на приписи п. 32.1 ст .32 Закону № 1961-IV, у відповідача відсутні належні правові підстави для проведення виплати страхового відшкодування на користь позивача. Наразі ж предмет позову стосується вже відшкодування шкоди, а не встановлення вини в цивільному провадженні. Відтак, в рамках даного судового провадження, суд не в силах вийти за межі розгляду та предмету позову.

Таким чином, судовою практикою, визначено, що при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки для відшкодування шкоди необхідне встановлення протиправної поведінки кожного із власників (володільців).

Щодо недотримання досудового порядку врегулювання страхової справи, визначеного ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

09.11.2022 року на електронну пошту відповідача надійшла скан-копія заяви про виплату страхового відшкодування, однак вищевказана заява не була підписана електронним цифровим підписом або кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Крім того, до заяви про виплату страхового відшкодування не було долучено додатків засвідчених належним чином електронним цифровим підписом або кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Таким чином, заява про виплату страхового відшкодування була подана з порушенням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги», а тому не може вважатися належно поданою відповідно до положень ст. 35 Закону № 1961-IV. Відповідна правова позиція також підтверджена Національним банком України в листі вих. № 18-0006/82756 від 29.11.2022 р. та Моторно (транспортним) страховим бюро України в листі вих. № 4-03/27714 від 22.08.2023 року.

Щодо помилковості розміру судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 05.12.2024 р. позов задоволено частково.

Судовий збір пропорційно зменшено на 45,54 %, однак витрати на правову допомогу, в порушення п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не були зменшенні пропорційно до задоволених витрат та стягнуті в повному обсязі.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 05.12.2024 р. та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних до відповідача в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю та незаконністю та вирішити питання судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно прийняте без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а також недоведеними є ті обставини, які судом першої інстанції визнані встановленими; не грунтується на засадах верховенства права; не відповідає завданню цивільного судочинства; ухвалене на підставі не повно і не всебічно з?ясованих обставин справи, що має своїм наслідком вибіркового дослідження доказів, оскільки важливому обсягу письмових доказів не надано правової оцінки, винесене з порушенням права на справедливий суд.

Судом першої інстанції не повно з?ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки відповідач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» не приймала рішення про визнання транспортного засобу AUDI А4, д.н.3. НОМЕР_4 фізично знищеним; в справі не має висновку експерта про те, що його автомобіль є фізично знищеним, а також не має висновку експерта про те, що ремонт автомобіля є технічно не можливим; в справі не має висновку експерта про те, що ремонт автомобіля є економічно необгрунтованим. Відповідач страхова компанія не обгрунтовувала свої заперечення виключно фізичним знищенням автомобіля.

З моменту вчинення ДТП, що мала місце 11.06.22 в м. Івано-Франківськ по вул. Чорновола, 65 за участю його автомобіля марки AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля BMW д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та впродовж надмірно тривалого часу розгляду цієї справи в суді першої інстанції він не визнавав та не погоджувався з тим, що його автомобіль є фізично знищеним.

Тому, суд першої при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норму матеріального права ст. 30 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка не підлягала до застосування.

Крім того, на думку апелянта, визначена оцінювачем ринкова вартість автомобіля є значно заниженою, оскільки на офіційному сайті продажу транспортних засобі така є значно вищою. Вартість автомобіля після ДТП (вартість залишків) оцінювач у відповідності до методики мав оцінювати станом на дату ДТП, тобто на 11.06.2022, а не станом на 18.10.2023, що вказує на те, що після огляду його автомобіля і визначення вартості матеріального збитку у відповідача не було наміру визнавати його автомобіль фізично знищений.

Звіт оцінювача про визначення вартості матеріального збитку №122994 від 18.10.2023 не містить інформації про обізнаність оцінювача про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги звіти ФОПа, які є неналежними доказами.

На підставі викладеного просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» представник ОСОБА_1 адвокат Дворський В.М. зазначив, що апеляційна скарга представник ТзДВ «СК «Оберіг» є безпідставною та просив відмовити в її задоволенні.

Зазначив, що в справі про адміністративне правопорушення суди встановили що саме відповідач ОСОБА_2 своїми діями створив аварійну обстановку, чия цивільно-правова відповідальність застрахована у відповідача.

За таких обставин, при наявності встановленого судами факту прямого причинно-наслідкового зв?язку з тим, що саме водій ОСОБА_2 своїми діями створив аварійну обстановку, посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на Постанову Верховного Суду від 29.06.2022 по справі №477/874/19 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в діях відповідача ОСОБА_2 фактично є: протиправність поведінки (дія відповідача ОСОБА_2 ); наявність майнової шкоди (пошкоджено автомобіль позивача); причинний зв?язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду (фактично відповідач ОСОБА_2 )

Позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу, звертався до апелянта як до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування двічі. Тому посилання на те, що заява не відповідає чинному законодавству слід оцінити критично, оскільки отримавши таку заяву позивача, апелянт вчинив дії щодо визначення вартості завданого матеріального збитку, тобто вчинив дії для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат та визначення їх розміру.

У відповіді на відзив представник ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» зазначив, що станом на дату подання скарги у відповідача відсутні докази настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу ««BMW ACTIVEHYBRID 3» д.н.3. НОМЕР_2 внаслідок настання вищевказаної ДТП.

Даний предмет позову стосується відшкодування шкоди, а не встановлення вини. Відтак суд не може вийти за межі розгляду предмету позову.

Судовою практикою визначено, що для взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки для відшкодування шкоди необхідне встановлення протиправної поведінки кожного із власників.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» Алєксєєв В.В. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити за безпідставністю.

Апелянт ОСОБА_1 та його адвокат Дворський В.М. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції скасувати, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ТзДВ «Стахова компанія «Оберіг» слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам частково не відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зібраними доказами в справі доведено, що 11 червня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача отримав пошкодження,сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , а оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ», то страхова компанія відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування, зобов`язана здійснити таке страхове відшкодування у розмірі 65 885,65 грн (108 313,93 грн (вартість матеріального збитку) - 39 928,28 грн (вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди) 2500,00 (розмір франшизи) = 65 885,65 грн).

Підстав для відшкодування матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_4 судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 65 885,65 грн, однак вважає необґрунтованим висновок суду про відмову у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 червня 2022 року в м. Івано-Франківськ по вул. Чорновола, 65 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 201824 від 11.06.2022 року, в тому числі порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3 б)., п.10.1. ПДР України - здобуто не було.

Разом з тим, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортний засіб марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження внаслідок зіткнення з транспортним засобом марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , має прямий причинно-наслідковий зв`язок з тим, що саме водій ОСОБА_2 своїми діями створив аварійну обстановку, оскільки ДТП відбулася на зустрічній смузі руху для автомобіля марки «BMW».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ», про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207051703 (т. 1 а.с. 23-24, 165-166).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-, страховик - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ», страхувальник - ОСОБА_2 , забезпечений транспортний засіб BMW ACTIVEHYBRID 3 державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску, розмір франшизи - 2500,00 грн, строк дії договору: з 00 годин 00 хвилин 02 грудня 2021 року по 01 грудня 2022 року включно, страхові суми (ліміти відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну майну, 130 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 260 000,00 грн (т. 1 а.с. 96, т. 2 а.с.99).

09 листопада 2022 року та 04 лютого 2023 року позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ» з заявами про виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 21-22).

24 листопада 2022 року , аварійним комісаром ОСОБА_5 складено протокол (акт) огляду транспортного засобу марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 97).

13 грудня 2022 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ», надано відповідь ОСОБА_1 щодо необхідності подання постанови про притягнення клієнта страхової компанії до адміністративної відповідальності, оскільки при розгляді адмінсправи по одній особі не можуть притягувати до відповідальності іншу особу (т. 1 а.с. 28).

Відповідно до рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № СЧ 2214586 від 28 листопада 2022 року, вартість ремонту автомобіля марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 120 641,45 грн без податку на додану вартість (т. 1 а.с. 20).

Згідно рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № СЧ 2217720 від 15 березня 2023 року, вартість ремонту автомобіля марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 144 669,14 грн (т. 1 а.с. 80-81).

Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, одним з видів економічної діяльності є технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів (основний) (т. 1 а.с. 82-83).

Відповідно до звіту № 122994/1 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди, вартість автомобіля AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 39 928,28 грн (т. 2 а.с. 70-72).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 122994, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 11 червня 2022 року складає 108 313,93 грн (т. 2 а.с. 73-86).

Звіт проведений оцінювачем ОСОБА_6 , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (т. 2 а.с.87).

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства;

Згідно положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Договір страхування, згідно ст. 979 ЦК України, укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, згідно ст.3 Закону, здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до положень статті 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття29).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. (ст. 30 Закону).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35 Закону).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п. 36.1 ст. 36 Закону).

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 914/607/23 про те, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортної пригоди може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції враховуючи постанову Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2022 року про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу та беручи до уваги встановлені у даній справі обставини про те, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортний засіб марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження внаслідок зіткнення з транспортним засобом марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , має прямий причинно-наслідковий зв`язок з тим, що саме водій ОСОБА_2 своїми діями створив аварійну обстановку, оскільки ДТП відбулася на зустрічній смузі руху для автомобіля марки «BMW», та що вказані обставини відповідачами не спростовані, дійшов обґрунтованого висновку, що в даній справі не підлягає доказуванню факт настання дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_2 , в результаті якого пошкоджений транспортний засіб марки AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 .

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 водія автомобіля BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ», то вимоги позивача який звернувся до страхової компанії у визначений законом строк про виплату страхового відшкодування є обґрунтованими.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги Звіт від 18.10.2023 № 122994/1 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди, та Звіт № 122994 від 18.10.2023 про визначення вартості матеріального збитку.

Вказані звіти, надані стороною відповідача ТОВ «Стархова Група «Оберіг» проведені оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, на відміну від рахунків, наданих стороною позивача. Відтак такі звіти є належним та допустимим доказом завданої матеріальної шкоди позивачу.

Так, відповідно до звіту № 122994/1 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди, вартість автомобіля AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 39 928,28 грн.

Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку № 122994 вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 11 червня 2022 року складає 108 313,93 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ визначена за витратним підходом становить 164 691,258 грн; ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом становить 108 313,93 грн; коефіцієнт фізичного зносу 0,0700; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 68 385,65 грн. Відтак, на підставі виконаних досліджень, вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ AUDI A4, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 11.06.2022 становить 108 313,93 грн, тобто у розмірі ринкової вартості автомобіля.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ» підлягає до стягнення на користь позивача різниця між вартістю матеріального збитку та вартістю автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням франшизи, що становить 65 885,65 грн (108 313,93 - 39 928,28 - 2500,00).

Збільшуючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів вартість ремонту його автомобіля згідно рахунку ФОП ОСОБА_3 від 15.03.2023 у розмірі 144669,14 грн.

Колегія суддів зауважує, що розмір матеріального збитку визначений самим позивачем також перевищує ринкову вартість автомобіля, що становить 108313,93 грн, а отже вартість матеріального збитку становить ринкову вартість автомобіля з урахуванням вартості автомобіля після ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ринкова вартість належного позивачу автомобіля, суб`єктом оціночної діяльності занижена не підтверджені належними доказами.

Заперечуючи надані стороною відповідача звіти автотоварознавчого дослідження з визначення вартості КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди, та про визначення вартості матеріального збитку, позивач не ставив питання про призначення у справі із зазначених питань судової експертизи.

У відповідності до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь позивача франшиза у розмірі 2500 грн.

Посилання апелянта Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» про те, що заява позивача про виплату страхового відшкодування не відповідає чинному законодавству, оскільки не підписана електронним цифровим підписом, є необгрунтованими, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, отримавши заяву позивача, відповідач вчинив дії щодо визначення вартості завданого матеріального збитку, а також не повідомляв позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з цих підстав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилковості стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно зазначив, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд дав належну оцінку наданим стороною позивача доказам щодо витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги, укладеного 26.12.2022 між Адвокатським бюро «Дворський та партнери» та ОСОБА_1 , акту приймання передачі наданих послуг правової допомоги (професійної правничої допомоги) за Договором надання правової допомоги, укладеного 26.12.2022 року з урахуванням пролонгацій терміну його дії на 2024 рік від 17 липня 2024 року, копії квитанції про оплату наданих послуг у розмірі 7500,00 грн .

Суд врахував складність справи, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору та дійшов висновку що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 7500 грн, не є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвокатом.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до положень ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення франшизи, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову до останнього.

В решті рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - Микитюка Дениса Олександровича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасувати та постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 ) 2500 грн франшизи.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин