РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.

з участю секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76668245. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

У подальшому 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41 700 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 700 грн. сума заборгованості за відсотками.

Далі з позову убачається, що 08.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4346686. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначалось вище, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 553,50 грн., з яких: 7 150 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 403,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

Також, за словами позивача, 24.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36397-01/2024, а 26.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №39748-01/2024. Кредитні догови підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 8 кредитного договору, реквізити та підписи сторін.

У подальшому 24.05.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №24052024, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №36397-01/2024 в сумі 4 000 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 000 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №39748-01/2024 в сумі 4 000 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 000 грн. сума заборгованості за відсотками.

23.02.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24591-02/2024.

Із часом, 24.06.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу №24062024, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників від 24.06.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3 500 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 500 грн. сума заборгованості за відсотками.

У порушення умов згаданих кредитних договорів відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 рахується заборгованість на указані вище суми, яку позивач просить стягнути на свою користь та судові витрати.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 14.11.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача адвоката Антонович О.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник зазначила, що по кредитних договорах №76668245 від 07.11.2023 року та №4346686 від 08.11.2023 року до позову додано витяг з реєстру боржників до договору факторингу та розрахунок заборгованості за період з 11.04.2024 по 30.09.2024, проте вказані документи не містять жодних розрахунків, з яких можна встановити де, ким та коли саме видавались зазначені суми кредиту, з даних документів не зрозуміло коли, як та за який період було нараховано проценти, котрі бажає стягнути позивач, в яких розмірах дані проценти нараховувались та за який проміжок часу. Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в позовній заяві зазначає, що нарахування заборгованості здійснено до 11.04.2024 року, однак додано розрахунок за період з 11.04.2024 по 30.09.2024. Отже, на переконання представника відповідача, надані позивачем витяги та розрахунки не можуть бути прийняті судом в якості доказу по справі, оскільки останні не містять жодної інформації, котра є предметом доказування в даній справі. Нарахування відсотків здійснено поза межами кредитування, тобто після закінчення строку дії договорів, що прямо порушує умови укладених договорів та позицію Великої Палати Верховного Суду щодо даних правовідносин.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Антонович О.С. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи убачається, що 07.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76668245, за умовами якого відповідачу надано позику в сумі 12 000 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою (базова) 2,5 % (фіксована). Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 10-11).

У подальшому 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого, із урахуванням ряду додаткових угод до цього договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41 700 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 700 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 13-14, 18).

08.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4346686, за умовами якого відповідачу надано позику в сумі 1 000 грн. строком на 14 днів з базовою процентною ставкою за перший день користування позикою (фіксована) 10,37%, базовою процентною ставкою з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) 3,00%. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 20-22).

Як зазначалось вище, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 553,50 грн., з яких: 7 150 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 403,50 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 25).

24.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36397-01/2024. Згідно умов договору, клієнту надано фінансовий кредит в розмірі 1 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 120 днів. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування (а.с. 34-36).

26.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №39748-01/2024. Згідно умов договору, клієнту надано фінансовий кредит в розмірі 1 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 120 днів. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування (а.с. 39-41).

Обидва кредитні договори із ТОВ «Аванс Кредит» підписано електронним підписом з боку позичальника.

24.05.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №24052024, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №36397-01/2024 в сумі 4 000 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 000 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №39748-01/2024 в сумі 4 000 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 000 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 46-48, 50).

Також з матеріалів справи слідує, що 23.02.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №24591-02/2024, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 1 000 грн. строком на 100 днів. Процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредитування (а.с. 53-55). Кредитний договір підписано з боку позичальника електронним підписом.

24.06.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу №24062024, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу із Реєстру боржників від 24.06.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3 500 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 500 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 59-60, 62).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору наведені у статті 639 ЦК України, згідно з якою, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, котрий накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів. Згадані у позові договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитними договорами, права вимоги заборгованості за якими у передбаченому законом (договором) порядку перейшли до позивача, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість за договорами позики.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунками позивача в частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договорами, виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що «припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України … .

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України».

У свою чергу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не заявляло вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України.

За умовами договору позики №76668245 від 07.11.2023 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 06.12.2023.

За умовами договору позики №4346686 від 08.11.2023 сторони встановили строк кредитування 14 днів, тобто до 22.11.2023.

Таким чином за відсутності доказів повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, отриманих ним на підставі договорів позики, на переконання суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за:

договором позики №76668245 у сумі 21 000 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 9 000 грн. (12 000*2,5%*30 = 9 000 грн.)

договором позики №4346686 у сумі 10 679,95 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 1 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 3 529,95 грн. (7 150*10,37%*1 = 741,45 грн.+7 150*3%*13=2 788,50 грн.)

До позовної заяви не додано доказів, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 узгодили збільшення розміру суми кредиту до 7 150 грн. шляхом внесення змін до договору позики №4346686 або в інший спосіб. Таким чином, суд наводячи власні розрахунки керуються тілом кредиту за договором позики №4346686 у 1 000 грн.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 не можуть вважатися належними доказами наявності заборгованості за процентами саме у тому розмірі, у якому їх просить стягнути позивач.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 259,06 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2-5, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №76668245 в сумі 21 000 грн., за договором позики №4346686 в сумі 1 493,70 грн., за кредитним договором №36397-01/2024 в сумі 4 000 грн., за кредитним договором №39748-01/2024 в сумі 4 000 грн., за кредитним договором №24591-02/2024 в сумі 3 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 259,06 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя