ПОСТАНОВА

іменем України

31 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/1478/21

провадження № 22-ц/4809/92/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Фермерське господарство Ковалевського Віталія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2024 року у складі судді Бойко І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» (далі по тексту - ФГ «Ковалевського В.І.») про розірвання договору емфітевзису.

В обґрунтування позову посилалася на те, що їй належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0242, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. 03 грудня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), згідно з яким вона передала належну їй земельну ділянку в платне користування строком на 20 років, за умовами якого передача емфітевтичного права відбувається за 107127,15 грн, які повинні сплачуватися рівними частинами щорічно до 31 грудня. Відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, оскільки від дати настання строку виконання зобов`язання він не виплачує плату за користування земельною ділянкою. Вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплат за договором є порушенням його істотних умов, що є правовою підставою для розірвання договору.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03 грудня 2014, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Ковалевського В.І.», інше речове право по якому зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ФГ «Ковалевського В.І.» 19 березня 2015 року №9100113; скасувати державну реєстрацію за ФГ «Ковалевського В.І.» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0242, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, за номером запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9100113 від 19 березня 2015 року.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2024 року позов задоволено. Розірвано договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Ковалевського В.І.», інше речове право по якому зареєстровано в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно за ФГ «Ковалевського В.І.» 19 березня 2015 року №9100113. Скасовано державну реєстрацію за ФГ «Ковалевського В.І.» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарським потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0242, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, за номером запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9100113 від 19 березня 2015 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ФГ «Ковалевського В.І.» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ФГ «Ковалевського В.І.» без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник ФГ «Ковалевського В.І.» направила клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача (т.2 а.с.239). ОСОБА_1 також подала клопотання про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.207). Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0242 площею 7,1163 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.10-11).

Відповідно до договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Ковалевського В.І.», власник земельної ділянки передала емфітевту земельну ділянку загальною площею 7,1163 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в оренду строком на 20 років. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 вказаного договору передача емфітевтичного права відбувається за 107127,15 грн, оплата якої проводиться щорічно рівними частинами до 31 грудня поточного року. Відповідно до п.5.3 договір вважається укладеним з моменту державної реєстрації речового права. Підпунктом 8 пункту 3 договору сторони обумовили, що емфітевтичне право припиняється через розірвання договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом (т.1 а.с.12-14).

Згідно з актом приймання-передачі об`єкту емфітевзису від 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 передала ФГ «Ковалевського В.І.» земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0242, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Кропивницького району Кіровоградської області (т.1 а.с.16).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 жовтня 2021 року №281202451 земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0242 загальною площею 7,1163 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить ОСОБА_1 , а також зареєстровано право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) внесено до Державного реєстру 19 березня 2015 року, номер запису 9100113 (т.1 а.с.11).

Як убачається з відомостей розрахунків за оренду паїв за 2015 рік ФГ «Ковалевського В.І.» у п.223 міститься запис із виправленням: ПІБ ОСОБА_2 (виправлено на ОСОБА_3 ), кількість паїв -2, площа всього 14,22 га, ідентифік. номер НОМЕР_1 (виправлено на ), видано -1500 кг, 1500 кг, 850 кг та підпис; на оплату орендної плати за 2016 рік у п.54 міститься запис про отримання ОСОБА_1 4311,90 грн; за оренду паїв ФГ «Ковалевського В.І.» за 2017 рік у п. 205 міститься запис: ПІБ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 виправлено на ОСОБА_5 ), в графі ідентифік. номер міститься запис 9.12.2017 4600 та підпис; у відомості розрахунків за оренду паїв ФГ «Ковалевського В.І.» за 2018 рік у п.205 міститься запис: ПІБ ОСОБА_2 (міститься дописи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ), в графі кількість паїв зазначено кількість 2, також зазначені дати, навпроти яких містяться дати з сумами коштів та підписи: 8.12 10000, 24.11 -9000, 7.04.18 5000 грн, 14.04.18 3000 грн, 9.06.18 4000 грн, 9.06.18 5000 грн; на оплату орендної плати за 2019 у п.10 ОСОБА_1 12.12 отримала 5688,14 грн та 1500 грн, про що свідчить її підпис про одержання, відповідно до видаткового касового ордера від 06.04.2019 ОСОБА_1 отримала від ФГ Ковалевського В.І. 5000 грн (т.1 а.с.43-48).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем нараховано коштів за право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 у період з 2014 по 2020 о 5356,29 грн щороку (т.1 а.с.50-56).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2022 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03057). На вирішення експертам поставлено такі питання: Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконані підписи напроти записів дат та сум отриманих коштів в рядку 223 оригінального примірника «Відомість розрахунків за оренду паїв за 2015 р. ФГ «Ковалевського В.І.»?; Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконані підписи напроти записів дат та сум отриманих коштів напроти прізвища « ОСОБА_6 » в рядку 223 оригінального примірника «Відомість розрахунків за оренду паїв за 2018 р. ФГ «Ковалевського В.І.»?; Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконаний підпис у видатковому касовому ордері від 06 квітня 2019 року?; Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконаний підпис в колонці «підпис про одержання» рядку 10 оригінального примірника «Відомість на виплату готівки за 2019 рік ФГ ОСОБА_7 »?; Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконаний підпис в колонці «підпис про одержання» рядку 61 оригінального примірника «Відомість на виплату готівки за 2020 рік ФГ ОСОБА_7 »?(т.1 а.с.131-133).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 14 квітня 2023 року №2253/2254/23-32: 1.Вирішити питання, чи виконаний підпис напроти рукописних записів дат та сум отриманих коштів у рядку 223 оригіналу примірника відомості розрахунків за оренду паїв за 2015 р. ФГ « ОСОБА_7 », ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. 2. Вирішити питання, чи виконані підписи напроти рукописних записів дат та сум отриманих коштів напроти прізвища « ОСОБА_6 » у рядку 223 оригіналу примірника відомості розрахунків за оренду паїв за 2018 р. ФГ « ОСОБА_7 », ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим, із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. 3. Підпис у видатковому касовому ордері від 06.04.2019 виконаний ОСОБА_1 . 4. Підпис у графі «підпис про одержання» рядку 10 оригіналу примірника відомості на виплату готівки за 2019 рік ФГ «Ковалевського В.І.» виконаний ОСОБА_1 . 5. Вирішити питання, чи виконаний підпис у графі «підпис про одержання» у рядку 61 оригіналу примірника відомості на виплату готівки за 2020 рік ФГ ОСОБА_7 . ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. В пункті 3 дослідницької частини експертами зазначено, що визначити належність підпису ОСОБА_8 у досліджуваних документах неможливо через збіжності та розбіжності ознак підпису. При цьому, збіжні ознаки підпису за своєю кількістю та ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках інших людей (т.2 а.с.2-11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ФГ «Ковалевського В.І.» впродовж 2015, 2017, 2018, 2020 років неодноразово та систематично порушувало істотні умови договору емфітевзису, укладеного між ним та ОСОБА_1 , щодо сплати останній належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою і така істотність порушення полягає у неотриманні ОСОБА_1 грошових коштів за користування відповідачем її земельною ділянкою впродовж значного періоду часу.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі №910/10784/16 (провадження №12-30гс21)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19, провадження №12-84гс20 та інших).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), тобто передбачено, що самостійним різновидом виду речового права на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Підстави виникнення, порядок оформлення, припинення та інші питання щодо емфітевзису врегульовано частиною п`ятою статті 102-1 ЗК України та Главою 33 Розділу II «Речові права на чуже майно» Книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі №222/1733/17 (провадження №61-42400св18)).

Згідно зі статтею 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 102-1 ЗК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року у справі №518/520/20 (провадження №61-15357св23) зроблено висновок про те, що по своїй суті емфітевзис - це речове, довгострокове, відчужуване та успадковуване право володіння та користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис має своїм об`єктом визначену річ - земельну ділянку. Емфітевзис є правом абсолютним і як здійснюється його носієм проти кожної особи, включно з власником відповідної ділянки. Обмеженість емфітевзису полягає лише в тому, що це право на чуже майно; емфітевзис характеризується спеціальною метою його встановлення - користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Через об`єктивну тривалість реалізації такої мети емфітевзис є правом довгостроковим; емфітевзис є не просто речовим правом на земельну ділянку, а одним із найбільш міцних прав після права власності. Емфітевзис постає в історії приватного права та цивілістичній доктрині як найбільш повне обмежене речове право на сільськогосподарські землі, поступаючись у цьому аспекті лише праву власності; емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно визначаються лише законом. Договором про встановлення емфітевзису не можуть бути встановлені підстави припинення емфітевзису, що не передбачені як такі законом. Тому домовленість сторін договору про встановлення емфітевзису щодо його розірвання не має наслідком припинення емфітевзису як речового права на чуже майно, адже норми ЦК та ЗК України в редакції, чинній станом на 20 березня 2018 року, такої підстави припинення емфітевзису не передбачали.

У статті 412 ЦК України передбачено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

За змістом частини дев`ятої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою (приватної власності) для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) припиняється в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку з суспільною необхідністю в разі користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; 6) за згодою сторін договору емфітевзису. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що перебуває у заставі (іпотеці), може бути припинено з підстави, визначеної пунктом 6 цієї частини, лише за згодою заставодержателя (іпотекодержателя) (доповнено згідно із Законом від 28 квітня 2021 року № 1423-IX).

Тлумачення статті 412 ЦК України та частини дев`ятої статті 102-1 ЗК України дає підстави для висновку, що емфітевзис, як один із найбільш міцних речових прав після права власності, може бути припинений за рішенням суду та лише у випадках і з підстав, встановлених законом. Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису. Зокрема, для емфітевзису це слідує з положень статті 412 ЦК України, яка не допускає встановлення підстав припинення цього речового права договором чи підзаконним нормативно-правовим актом. Тому загальні умови та підстави розірвання договору, які визначені у главі 53 ЦК України, зокрема, у разі істотного порушення договору другою стороною (частина друга статті 651 ЦК України), як і загальні підстави припинення права користування земельною ділянкою, які визначені у стаття 141 ЗК України, не можуть застосовуватися для встановлення наявності підстав для припинення емфітевзису, як речового права, якщо інше прямо не передбачено законом для емфітевзису. Самостійність і незалежність емфітевзису від договору, яким він був встановлений, зумовлює ще одну особливість - існування емфітевзису як речового права може бути уражене лише недійсністю такого договору, розірвання ж його наслідків у вигляді припинення емфітевзису не матиме.

З урахуванням викладеного вище належним способом захисту прав особи у зв`язку з несплатою за користування земельною ділянкою по договору про встановлення емфітевзису є стягнення боргу, тобто примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Суд першої інстанції не врахував, що емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису. Належним способом захисту прав особи у зв`язку з несплатою за користування земельною ділянкою по договору про встановлення емфітевзису є стягнення боргу, тобто примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 січня 2025 року у справі №390/25/22 відступив від висновку щодо застосування положень частини другої статті 651 ЦК України у справах про розірвання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису), викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №153/19/19 (провадження №61-13259св20), у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №390/351/20 (провадження №61-12283св21).

Враховуючи викладене вище суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позову з підстав невірно обраного позивачем способу судового захисту порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання апеляційної скарги по справі у розмірі 2854,80 грн.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2024 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича про розірвання договору емфітевзису відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича (, вул. Шевченка, 68, с. Миколаївка Кропивницький район Кіровоградська область) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2854 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко