УХВАЛА

01 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 756/3128/20

провадження № 61-3208ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом

до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 :

- залишено право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- залишено право власності на транспортний засіб марки «Porsche» моделі «Macan», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- залишено право на отримання 1 280 000 грн грошової компенсації за вартість

100 000 акцій у статутному капіталі Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» з рахунку умовного зберігання (ескроу) за придбання акцій Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», відкритого Приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б. В.» в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк».

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 :

- залишено право власності на квартиру

АДРЕСА_2 ;

- визнано право на отримання 1 280 000 грн грошової компенсації за вартість 100 000 акцій у статутному капіталі Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» з рахунку умовного зберігання (ескроу) за придбання акцій Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», відкритого Приватною компанією з обмеженою відповідальністю «Метінвест Б.В.» в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 382 515 грн грошової компенсації за різницю у вартості виділеної частки у спільному сумісному майні подружжя.

У решті вимог позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року, скасовано.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Заяву представниці ОСОБА_2 - адвоката Слєпухи О. С., про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати

на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року залишено без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року залишено без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ларіонової Олени Олександрівни в інтересах особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року - закрито.

У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не конкретизовано одну з підстав, на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Заявник, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України указує,

що є підстави для обов`язкового скасування оскаржуваних судових рішень

з направленням справи на новий розгляд, оскільки справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України), однак при цьому не конкретизує у своїй касаційній скарзі, які саме процесуальні порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді питання про відвід колегії суддів.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникам строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року залишити без руху та надати строк

для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець