КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/733/24 Головуючий у суді першої інстанції - Чірков Г.Є.
Номер провадження № 22-ц/824/2877/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому просила суд визначити їй додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що після смерті ОСОБА_3 , позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки з жовтня 2009 року захворіла на онкологічне захворювання та тривалий час лікувалася.

Зазначає, після одужання в 2023 році позивач звернулася до приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Ольшевського В.С. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчинені зазначених нотаріальних дій, оскільки строк на подачу такої заяви пропущено.

На підставі цього позивач була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, на думку апелянта, судом першої інстанції було невірно застосовано приписи ст. 1272 ЦПК України, nf відмовив у встановленні ОСОБА_1 додаткового терміну для прийняття спадщини.

Представник апелянта наголошує, що апелянтом до суду першої інстанції були подані належні та допустимі докази того, що остання хворіла на тяжке онкологічне захворювання. Відтак, зазначає, вона не могла повноцінно займатися побутовими життєвими питаннями, оскільки її психоемоційний стан був досить пригнічений.

Разом з тим вказує, що спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, законом гарантується право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Звертає увагу суду, що інших спадкоємців щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину чи іншим чином претендують на неї - відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - адвокат Живаго О.В. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 серпня 1966 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18 серпня 2009 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

З листа приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Ольшевського В.С. №276/01-16 від 11 грудня 2023 року встановлено, що позивачка протягом шести місяців після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталася, заяву про прийняття спадщини не подавала, в зв`язку з чим вважається такою, що спадщину не прийняла.

Згідно листа приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Ольшевського В.С. №97/01-16 від 30 квітня 2024 року та витягу зі спадкового реєстру №75083939 від 11 грудня 2023 року, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилася.

Відповідно до наявних в справі медичних документів встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 2009 року до 2011 року хворіла на онкологічне захворювання.

Згідно довідки на МСЕК Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер» від 21 квітня 2011 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 30 червня 2011 року за загальним захворюванням строком до 01 липня 2012 року.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 дійсно після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 до липня 2012 року унаслідок тяжкої хвороби та інвалідності пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин.

У той же час, з метою прийняття спадщини позивачки звернулася до нотаріуса лише в грудні 2023 року.

Отже, починаючи з 2012 року й до 2023 року, тобто більше ніж 10 років, позивачка за оформленням спадщини в установленому законом порядку не зверталася та її не приймала.

Доказів поважності причин цього суду не надано, посилання на існування об`єктивних, істотних, непереборних труднощів для цього матеріали справи не містять.

Сам факт неможливості звернення позивачки до нотаріуса з об`єктивних причин протягом 6 місяців після смерті особи, не надає права на встановлення додаткового строку через 10 років після припинення обставин, які об`єктивно перешкоджали реалізовувати їй свої права на оформлення спадщини.

За таких обставин, суд позбавлений можливості дійти висновку про пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини з поважних причин.

Отже, враховуючи, що після припинення існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, зокрема тяжкої хвороби позивачки, пройшов значний час, суд доходить висновку про відмову у встановленні ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, коли строк для цього після смерті спадкодавця пропущено більше ніж на 10 років без поважних причин.

Апеляційний суд в цілому погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції досліджувалось поважність причин пропуску позивачем шестимісячного строку з 13 серпня 2009 року до липня 2012 року у наслідок тяжкої хвороби та інвалідності позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини до спливу шестимісячного строку, встановленого для її прийняття.

Визначений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 тривав з 13 серпня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суду критично оцінює посилання позивача на те, що ним до суду першої інстанції надано належні та допустимі докази того, що остання хворіла на тяжке онкологічне захворювання, а тому не могла повноцінно займатись побутовими питаннями.

Як вбачається з довідки Макарівської районної поліклініки від 12 травня 2011 року № 366, яка видана ОСОБА_1 в тому, що протягом з 18 січня 2010 року по 28 лютого 2010 року проходила лікування д/з підшкірна мастектомія (а.с. 18).

Відповідно до довідки Макарівської районної поліклініки від 12 травня 2011 року № 365, яка видана ОСОБА_1 в тому, що протягом часу з 06 жовтня 2009 року по 26 листопада 2009 року перебувала на лікуванні з приводу пухлини молочної залози зліва. Д/з Підшкірна мастектомія (а.с. 19)

Відповідно до довідок Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер», ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні в 22 березня 2011 року, 21 червня 2011 року та 19 травня 2011 року. (а.с. 19б-19г).

Згідно виписки Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер»№ 524, ОСОБА_1 , знаходилась на стаціонарному лікуванні з 18 січня 2011 року по 04 лютого 2011 року.

Згідно довідки на МСЕК Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер» від 21 квітня 2011 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 30 червня 2011 року за загальним захворюванням строком до 01 липня 2012 року.

Таким чином, оцінюючи вищевказані докази, як на підставу поважності причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що зазначені докази не дають підстав вважати, що після смерті батька з 13 серпня 2009 року до 06 жовтня 2009 року у ОСОБА_1 існували підстави для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, із долучених довідок Макарівської районної поліклініки вбачається, що ОСОБА_1 в шестимісячний період необхідний для подачі заяви про прийняття спадщини (13 серпня 2009 року до 13 лютого 2010 року) лише проходила лікування, а не перебувала на стаціонарному лікуванні, отже останній ні що не заважало звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що через стан фізичного та психічного здоров`я позивач не мала змоги висловити свою позицію щодо прийняття спадщини, не підтверджуються відповідними доказами, оскільки матеріали справи не містять даних про визнання її недієздатною або обмежено дієздатною особою.

Отже, причина пропуску строку для прийняття спадщини, вказана позивачем як поважна - що з початку жовтня 2009 року вона тяжко захворіла на онкологічне захворювання і тривали період перебувала на амбулаторному лікуванні до середини січня 2010 року, такою в розумінні статті 1272 ЦК України не є.

Посилання про те, що у грудні 2013 році позивачка зверталась до приватної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, колегія суддів апеляційного суду не може визнати обґрунтованим, оскільки як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Ольшевського В.С. № 276/01-16 від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 зверталась до нього із заявою щодо роз`яснення порядку оформлення спадщини.

Таким чином, звертаючись з позовом для визнання додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачкою не надано належних доказів саме звернення із заявою для прийняття спадщини та відкриття спадкової справи щодо майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком судом першої інстанції, що протягом тривалого часу позивач не вчиняла дій щодо прийняття спадщини та не навела аргументів та не надала суду доказів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса вже після завершення визначеного законом шестимісячного строку.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачка пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за період із13 серпня 2009 року до липня 2012 року унаслідок тяжкої хвороби та інвалідності з поважних причин колегія суддів вважає помилковим, оскільки матеріалами справи не підтверджуються вище вказані обставини.

Разом із тим висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є правильним оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження об`єктивної не можливості позивачки відвідати нотаріуса у вище вказаний період, при тому, що вона відвідувала Макарівську району поліклініку, проходячи амбулаторне лікування та мала можливість звернутися у вказаний період і до нотаріуса для подачі відповідної заяви про прийняття спадщини. Однак вказаних дій не вчинила.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв