Справа № 173/3719/24
Провадження №2/173/404/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мкртчан О.О.,

розглянувши в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в режимі відеоконференції позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2024 року представник позивача адвокат Васильцова Ольга Миколаївна звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.03.2022 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області встановлений факт членства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у колективному сільськогосподарському підприємстві «Червоний партизан» на момент розпаювання земель та видачі Державного акту про право колективної власності на землю I- ДП № 000017 від 26.12.1994 року, виданого КСП «Червоний партизан» село Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Окрім того, судом встановлено, що за життя у ОСОБА_3 , виникло право на земельну частку (пай), так як остання працювала у КСП «Червоний партизан», була членом даного сільськогосподарського господарства та пенсіонеркою із членів даного господарства.

При цьому факт членства ОСОБА_3 у КСП «Червний партизан» є правовою підставою для виникнення у неї права на земельну частку(пай), оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство у колективному підприємстві, а не включення до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай).

На час видачі Державного акту про право колективної власності на землю І-ДП № 000017 від 26.12.1994 року КСП «Червоний партизан» ОСОБА_3 була живою, а її переїзд на постійне проживання до іншої місцевості не є підставою для втрати нею права на отримання земельної частки (паю).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , бабуся позивача ОСОБА_1 померла.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2022 року встановлено, що ОСОБА_4 , фактично прийняла спадщину, яка залишилась після смерті її матері, ОСОБА_3 . І так як на час смерті ОСОБА_3 , у останньої виникло право на земельну частку (пай) як пенсіонера із членів КСП «Червоний партизан», дане право перейшло до ОСОБА_4 , оскільки остання фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_3 , так як заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала. ОСОБА_4 , проживала і була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_3 , тому вважається такою, що прийняла спадщину в тому числі і право на земельну частку (пай) в розмірі 4.41 га умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Червоний партизан» с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В., із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері ОСОБА_4 . Чоловік спадкодавці ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , син спадкодавці, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інших спадкоємців за законом, передбачених ст. 1261 ЦК України та ст. 1241 ЦК України, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає.

Постановою державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», п.п 1.3 гл.13 II розділу порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України від 22.02.2012 року, тобто у зв`язку із поданням заяви з пропуском строку.

Позивачка звернулася до суду і 08 жовтня 2024 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по справі № 173/1537/22, яким встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також, цим рішенням по справі № 173/1537/22 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

02 грудня 2024 року до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський (раніше Верхньодніпровський) район, село Мишурин Ріг, яка належала ОСОБА_3 , матері померлої ОСОБА_4 . ОСОБА_4 спадщину фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка, що знаходиться, за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський (раніше Верхньодніпровський) район, село Мишурин Ріг.

Спадкоємцем була надана: Інформаційна довідка № 4175/299-24, видана Управлінням забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25 листопада 2024 року згідно з якою право власності на земельну ділянку не зареєстровано.

Посилаючись на викладене позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,41 умовних кадастрових гектарів в порядку розпаювання земель КСП «Червоний партизан».

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача адвокат Васильцова О.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що бабуся позивачки за життя не була включена до списку при розпайовуванні земель. На той час вона була пенсіонеркою і не потрапила до розпайовки, однак, згідно з Указом президента України працівники сільськогосподарських товариств та їх пенсіонери мають право на розпаювання земель. Рішенням суду встановлено право Хейлик на пай. Оскільки ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а Головата після Губенко, то за нею слід визнати право власності на пай.

Представник відповідача Верхньодніпровської міської ради Мкртчан О.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилалась на те, що Хейлик за життя мала лише правову підставу для отримання земельної ділянки. У жовтні 1989 року бабуся позивачки звільнилась з сільськогосподарського підприємства, а розпаювання земель проводилось у 1994 році. ОСОБА_3 своїм правом не скористалась протягом трьох років і не набула права власності не земельну ділянку (пай) як працівник КСП «Червоний партизан». Відтак задоволення вимог Позивача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді права на вищезазначену земельну частку (пай) якого не існує не є можливим.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільського господарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Безумовним критерієм права на земельну частку (пай) мають лише ті члени колективного сільськогосподарського підприємства, які перебувають у списку до державного акту на право колективної власності на землю. Звертає увагу, що наявність членства особи у такому підприємстві не створюють тих юридичних наслідків, які мають особи, які перебувають у списках, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.03.2022 у справі №173/749/21 лише встановлено, що ОСОБА_3 є членом КСП «Червоний партизан». Звертає увагу суду, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акту та включення до списку осіб, доданих до державного акту на право колективної власності на землю. Разом з цим, ОСОБА_3 не значиться в додатку до Державного Акту про право колективної власності на землю серії І-ДП №000017 від 26.12.1994 у списку громадян, членів КСП «Червоний партизан». Зазначений список затверджується зборами членів КСП і саме вони приймають рішення щодо включення осіб до розпаювання. Рішення суду №173/749/21 не підтверджує її право на земельну частку (пай). Крім того, при розгляді вищевказаної цивільної справи позивачем заявлялась вимога про визнання за нею права на земельну частку (пай) в розмірі 4,41 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний партизан», однак у вказаній вимозі їй було відмовлено, через не правильно обраний спосіб захисту цивільних прав. Рішенням суду №173/1537/22 встановлено факт, що померла ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 . Зазначає, що позивачем не доведено допустимими та належними доказами, що ОСОБА_3 перебувала у списку, що додається до державного акту на колективне право власності на землю, а відтак підтверджується відсутність такого права на земельну частку (пай) як у неї, так і у її спадкоємців, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Представник позивача направила на адресу суду відповідь на відзив, в якому зауважила, що за життя у ОСОБА_3 виникло право на земельну частку (пай) у КСП «Червоний партизан». Факт членства ОСОБА_3 у КСП «Червоний партизан» є правовою підставою для виникнення права на земельну частку (пай). Не включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю ОСОБА_3 відбулось не з її вини. ОСОБА_4 прийняла всю спадщину, в тому числі й зазначене право, так як від спадщини чи якоїсь її частини не відмовлялась.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_3 .

Разом з цим, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_4 та онукою померлої ОСОБА_3 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2022 встановлено факт членства ОСОБА_3 у колективному сільськогосподарському підприємстві «Червоний партизан» на момент розпаювання земель та видачі Державного акту про право колективної власності на землю І-ДП № 000017 від 26.12.1994 виданого КСП «Червоний партизан» село Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2024 встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_3 . Крім того, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

З відповіді в.о. начальника відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.02.2021 встановлено, що у списку до Державного акту на право колективної власності КСП «Червоний партизан» від 26.12.1994 не значиться ОСОБА_3 . Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 не виготовлявся.

Згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю І-ДП № 000017 колгоспу «Червоний партизан» Верхньодніпровського району Мішурин Різької сільської ради передано у колективну власність 5080,2 гектарів землі в межах плану, разом з цим в переліку членів колективного СП «Червоний партизан» прізвище ОСОБА_3 відсутнє.

Як вбачається з відповіді на запит державного нотаріуса з Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.11.2025 яка міститься в матеріалах спадкової справи згідно з даними Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 на території Кам`янського (Верхньодніпровського) району, державні акти на право власності на землю та на право постійного користування землею на ім`я ОСОБА_3 не видавались.

Постановою державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після матері ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, село Мишурин Ріг оскільки право власності на земельну ділянку не зареєстровано, державний акт не вдавався.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1270 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пленум Верховного суду України у п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 06.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю, вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Судом встановлено, що на момент розпаювання землі та отримання КСП державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_3 як члена підприємства, не було внесено до списків, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землі членів КСП. За життя спадкодавець не порушував питання щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), сертифікат йому не видавався.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Позивачем не надано доказів того, що за життя ОСОБА_3 зверталась до відповідного підприємства чи інших організацій щодо невключення її до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) під час розпаювання земель КСП чи оскаржував дії КСП, в тому числі в судовому порядку, щодо невключення її до цих списків, чи іншим чином порушувала питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючого документу на неї.

З огляду на це, суд вважає, що спадкодавець за життя не набув право на земельну частку (пай).

Верховний Суд у постанові від 26.11.2018 у справі № 392/1660/16-ц зазначає, що судами попередніх інстанцій, вирішуючи спір, встановлено, наявність передумов для набуття спадкодавцем права на земельну ділянку (пай), оскільки раніше вона працювала в КСП і залишилася членом зазначеного підприємства. Водночас, дії підприємства щодо невключення її до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельний пай, сама особа за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося. За таких обставин, підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування відсутні, оскільки спадкодавець, такого права за життя не набула.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №396/1683/18-ц.

Також, у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц, яка розглядалась з подібних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець був членом КСП, яке отримало Державний акт на право колективної власності на землю, також не надано доказів того, що спадкодавець звертався до зборів співвласників, до сільської ради або райдержадміністрації з питанням про включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з позовом до суду, висновки судів про відмову у задоволенні позову є правильними, оскільки особа у період з 1997 року по 2005 рік не виявила бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення її до списку членів.

Разом з тим, у зв`язку зі смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало останньому на день його смерті на праві приватної власності, або на його частку в спільному майні.

Отже, на момент смерті, ОСОБА_3 не набула права на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності КСП «Червоний партизан», тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю на час відкриття спадщини. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку частку пай розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Червоний партизан» (с. Мишурін Ріг у Кам`янському районі Дніпропетровської області Верхньодніпровської міської громади) у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , але не оформила спадкових справ у встановленому порядку відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2025.

Суддя: