Справа № 373/658/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

21 березня 2025 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Лебідь В.В. розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Буд» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за вивезення побутових відходів з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник в особі директора ТОВ «Переяслав Буд» Р.Модебадзе звернувся до суду із даною заявою, у якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Переяслав Буд» борг за послуги із вивезення побутових відходів у розмірі 5760,00 грн, судові витрати в розмірі 302,80 грн.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З поданого розрахунку вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість у розмірі 6427,68 грн, за період з січня 2022 року по січень 2025 року включно. Дана заборгованість існувала станом на січень 2022 року в розмірі 507,68 грн.

До суду заявник звернувся із заявою 17 березня 2025 року.

Разом з цим, зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається, що між сторонами врегульована заборгованість, яка виникла до січня 2022 року. Зокрема, шляхом стягнення боргу за рішенням суду чи укладенням мирової угоди, тощо.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Цивільний кодекс України хоча і містить положення щодо переривання перебігу позовної давності, але з`ясування таких обставин повинно відбуватися з дотриманням принципу змагальності сторін у процесі судового розгляду справи, що виходить за межі інституту наказаного провадження.

За таких умов, вирішення заяви про стягнення боргу у наказному провадженні, обмежить права боржників, зокрема можливості звернення із заявою про застосування строку позовної давності.

Суд зауважує, що не може самостійно виокремити вимогу заявника в межах позовної давності, а тому доходить висновку про відмову у видачі судового наказу.

Окрім зазначеного вище, матеріали справи містять розбіжності й щодо розміру заборгованості за вивезення побутових відходів, яка підлягає стягненню з боржника на користь заявника ТОВ «Переяслав Буд». Зокрема, із доданого розрахунку наданого заявником, боржник ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 6427,68 грн, що утворилась за період з січня 2022 року по січень 2025 року включно. В зазначений період оплата за послугу із вивезення побутових відходів не здійснювалась, субсидія не надавалась. У той час в заявлених вимогах заявник просить стягнути загальну суму боргу в розмірі 5760,00 грн, розмір якої відсутній в поданому до суду розрахунку.

Таким чином, матеріали справи містять розбіжності щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника на користь заявника ТОВ «Переяслав Буд». Дана обставина позбавляє суд розглянути заявлені вимоги в порядку наказного провадження, оскільки вони мають бути безспірними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

В даному випадку із заяви і доданих до неї документів вбачається спір про право у зв`язку з пропуском загальної позовної давності, а тому за правилами п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено підставу для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, оскільки заявлений спір має бути вирішений в порядку позовного провадження.

Керуючись статтями 165, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Буд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вивезення побутових відходів.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ