ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/62/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

суддів Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу № 607/13305/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Марциновською І.В.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,5982 га, кадастровий номер :03:001:0384, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,6 га, кадастровий номер :03:001:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області.

У іншій частині позову відмовлено.

Призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу на 04 жовтня 2024 року о 15:00 год. та надано відповідачці строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру таких витрат.

01 жовтня 2024 року представником відповідача адвокатом Осівим П.В. подано заяву про: долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат, понесених відповідачем та стягнення з позивача на користь відповідача витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн..

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн..

Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. покладено на відповідача ОСОБА_2 ..

Відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11 000 грн..

В апеляційні скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бакалець І.Г. просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн..

Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, часу затраченому представником відповідачки на виконання відповідних робіт.

Звертає увагу на те, що представник відповідачки адвокат Осів П.В. не готував відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , не збирав та не подавав письмових доказів суду, а лише представляв інтереси відповідачки на кількох судових засіданнях.

Зауважує, що попередній представник відповідачки адвокат Бурко О.В. при подачі відзиву на позовну заяву, не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном війни особою з інвалідністю 3 групи.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Осів П.В. просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідачки витрати понесені на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 17 000 грн..

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення було допущено порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що клопотання представника позивача - адвоката Бакальця І.Г. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги слід було залишити без розгляду, оскільки воно було подано в електронній формі не за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, всупереч ч.8 ст.14 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що вищезазначене клопотання надійшло в суд 04.10.2024 року о 16:19 год., а додаткове рішення було проголошене судом о 15:54 год., що підтверджується протоколом судового засідання від 04.10.2024 року.

Зазначає, що сторонами договору про надання правничої допомоги встановлено розмір гонорару адвоката у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником.

Водночас вказує на те, що він брав участь у п`яти підготовчих судових засіданнях та звертає увагу на те, що з урахуванням адреси місця здійснення ним адвокатської діяльності (вул. Лесі Українки, 37/33 м. Тернопіль) час на дорогу до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у загальному становив 7 год. 30 хв., а тому вважає, що цей час є також складовою правничої допомоги.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бакалець І.Г. підтримав вимоги апеляційної скарги позивача з мотивів викладених у ній та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Осів П.В. підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача з мотивів викладених у ній та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом встановлено, що 05 вересня 2024 року представник відповідача адвокат Осів П.В. подав заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, у якій зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 17 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача зазначив, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

01 жовтня 2024 року представник відповідача адвокат Осів П.В. через підсистему «Електронний суд» подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених відповідачем, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правничої допомоги від 26.06.2024 року, акт прийому-передачі наданих правничих послуг від 30.09.2024 року.

Так, 26 червня 2024 року між адвокатом Осівим П.В. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги № 26/06 (далі - Договір), відповідно до умов якого адвокат зобов`язується забезпечити надання правничої допомоги клієнту, а саме захист клієнта у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області у справі № 607/13305/20. Клієнт зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, оплатити правничу допомогу адвокату в порядку, розмірі та в строки, визначені цим Договором.

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що за надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, у суді першої інстанції, Клієнт виплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 17 000 грн. (незалежно від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу).

Зі змісту акта прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору № 26/06 про надання правничої допомоги від 30.09.2024 року вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги адвокат надав, а клієнт отримала правову допомогу в такому обсязі: 1) ознайомлення з матеріалами справи № 607/13305/20 2 год.; 2) пошук та вивчення судової практики - постанови Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 201/13239/15-ц, постанови Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 448/362/22, постанови Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19, для підготовки пояснень у судовому засіданні, пояснення у судових дебатах 2 год.; 3) складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи 0,25 год.; 4) участь у 5 судових засіданнях. Вартість наданих адвокатом послуг становить 17000 грн.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом відповідача послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з урахуванням фінансового стану позивача (учасник бойових дій, особа з інвалідністю) та з огляду на розумну потребу судових витрат, реальним розміром понесених витрат на правничу допомогу буде сума 6000 грн., оскільки саме такий розмір витрат буде обґрунтованим, пропорційним та співмірним до предмета спору в цій справі і відповідно суд першої інстанції обґрунтовано обмежив розмір понесених відповідачем судових витрат, які були заявлені до відшкодування.

Також суд першої інстанції правильно врахував, що позов у даній справі задоволено частково, а тому, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вірно виснував про те, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 50% витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн..

Твердження апеляційної скарги представника відповідача адвоката Осіва П.В. з посиланням на те, що час який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні є складовою правничої допомоги, колегія суддів вважає правильним, однак з урахування обставин даної справи, умов п.п. б п.3.3. Договору, в якому зазначено, що транспортні витрати входять до складу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (тобто входять у визначений сторонами Договору фіксований розмір гонорару, який становить 17 000 грн.), колегія суддів не вбачає підстав для збільшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги представника позивача адвоката Бакальця І.Г. про те, що попередній представник відповідачки адвокат Бурко О.В. при подачі відзиву на позовну заяву, не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях розгляду справи не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Водночас колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом безпідставно взято до уваги клопотання представника позивач про зменшення витрат на правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що додаткове судове рішення проголошене судом о 15:54 год. 04.10.2024 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 04 жовтня 2024 року (Т.2 а.с. 123).

Разом з тим, представник позивача адвокат Бакалець І.Г., який є професійним адвокатом, надіслав клопотання про зменшення розміру судових витрат в електронній формі на електронну пошту Тернопільського міськрайонного суду, а не за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що суперечить вимогам ч.8 ст.14 ЦПК України.

Більше того, вищевказане клопотання надійшло до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 04 жовтня 2024 року о 16:19 год., тобто вже після проголошення судом додаткового рішення.

Таким чином, судом першої інстанції, всупереч вимог процесуального законодавства, безпідставно та необґрунтовано взято до уваги клопотання представника позивача адвоката Бакальця І.Г. про зменшення розміру судових витрат.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що визначена судом першої інстанції сума на відшкодування судових витрат за надання професійної правничої допомоги, з урахуванням конкретних обставин справи, є такою, що обґрунтовано обмежена, виходячи із наведеного вище.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції необхідно змінити і викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті додаткове рішення суду слід залишити без змін.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для зменшення чи збільшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.