ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2391/24 Номер провадження 22-ц/814/1367/25Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору від 06.06.2023, розмір якої станом на 03.04.2024 становить 46426,79 грн. та складається виключно з заборгованості по тілу кредиту, а також понесені судові витрати по справі.

Вимоги обґрунтовані тим, що 06.06.2023 відповідач встановив мобільний додаток monobank, за допомогою якого підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що остання разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору позичальник отримав кредит в розмір 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 03.04.2024 виникла заборгованість в розмірі 46426,79 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що суд не дослідив механізм отримання банківських послуг monobank, дійшов передчасного висновку, що клієнт не був ознайомлений з Умовами та правилами обслуговування, тарифами, паспортом споживчого кредиту.

Звертає увагу, що відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку, а подальше не надання грошових коштів для погашення заборгованості призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 46426,79 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом АТ «Універсал Банк» на підтвердження позовних вимог стосовно існуючих між сторонами кредитних правовідносин надав копії анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 06.06.2023, форму підтвердження електронного документа, запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг, Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», інформаційний лист щодо умов користування чорної карткою monobank, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, ідентифікуючи документи ОСОБА_1 як то сторінки паспорту та ІПН, а також банківську ліцензію.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, місцевий суд зазначив про відсутність доказів видачи кредитної картки з відповідним кредитним лімітом, а також доказів користування відповідачем кредитними коштами та відсутність реквізитів і підпису позивальника на умовах та правилах обслуговування в АТ «Універсал Банк», а отже неможливість їх розцінювати як частину кредитного договору, відсутність виписки за картковим рахунком, яка б дозволила б встановити розмір заборгованості за тілом кредиту.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.

Встановлено, що позивач - АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «мonobank».

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 06 червня 2023 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити поточний рахунок в гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку.

Обґрунтовуючи позовні вимог щодо невиконання умов кредитного договору та наявності заборгованості, банк вказував, що ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 20000 грн. на поточний рахунок.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про відсутність в справі доказів щодо отримання позичальником кредиту в сумі 20000 грн. є вірним, оскільки вказана обставина, на яку позивач посилався в обґрунтування заявлених вимог ним не доведена.

Надаючи правову оцінку приєднаному до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором від 06.06.2023, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 07.06.2023 залишок поточної заборгованості становить 19942 грн, а станом на 03.04.2024 залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 46426,79 грн. висновку.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно дост. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 554/4300/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Разом з цим АТ «Універсал Банк» не надав як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, належних в розумінні наведених норм права первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про рух коштів, факт виникнення заборгованості в разі неналежного виконання кредитного зобов`язання та відповідно її розмір.

Долучений до справи розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом на доведення факту існування кредитної заборгованості та свідчити про її розмір, оскільки не підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, не містить інформації про здійснені операції протягом операційного періоду.

Тоді як відповідної виписки з особистого рахунку відповідача, яка-б свідчила про виконані позичальником грошові операції, позивачем суду надано не було.

Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору мonobank від 06.06.2023, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

За вказаних обставин, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, твердження суду першої інстанцій про те, що сторони узгодили строк дії кредитного договору, який в паспорті споживчого кредиту та в Умовах і правилах обслуговування (п. 5.26) визначений як строк кредитування (строк дії кредитної лінії) 25 років не заслуговує на увагу та є суперечливим, оскільки до цього свої висновки суд вмотивував посиланням на правові позиції ВС про те, що не можна розцінювати як частину кредитного договору Умови та правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які не підписані споживачем, а відтак доказів узгодження сторонами строку дії договору матеріали справи не містять.

Між тим, зазначене помилкове твердження суду не призвело до невірного вирішення спору, а відтак не може розцінюватись колегією суддів як підстава для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на нові докази чи факти, наявність яких свідчила б про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення, банк, в спростування висновків суду щодо відсутності доказів на підтвердження своїх вимог так і не надав ані виписку з рахунку відповідача, ані доказів направлення повідомлень про наявність заборгованості, ані доказів щодо визначеного сторонами строку дії спірного кредитного договору, обмежившись лише посиланням на існуючий в банку порядок укладення кредитного договору за допомогою електронного підпису та наявністю боргу в сумі 46426,79 грн., доказів існування якого суду надано не було.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Чумак