ПОСТАНОВА

іменем України

25 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/34/23

провадження № 22-ц/4809/419/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 15 листопада 2024 року у складі судді Молонової Ю.В.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з січня 2007 року вона з ОСОБА_4 проживала однією сім`єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у найманому житлі, але юридично ОСОБА_4 ще перебував у шлюбі. Рішенням суду від 22 грудня 2006 року між нею та її колишнім чоловіком шлюб було розірвано. Рішенням суду від 11 липня 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано. За час спільного проживання вони декілька разів змінювали місце проживання та згодом переїхали в орендовану двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі проживали до 2010 року, вели спільний побут та бюджет. В грудні 2010 року вони переїхали проживати в будинок її матері в АДРЕСА_2 , де спільно проживали до 19.03.2019. У зазначений період за спільні кошти ними було придбано автомобіль Daewoo Lanos. Протягом усього часу спільного проживання мріяли купити власний будинок та проживати окремо. В період з 2010 по 2013 роки вона їздила на сезонну роботу в АРК Крим, працювала в санаторії. До неї в Крим неодноразово приїздили дочки чоловіка від першого шлюбу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після заробітків вона працювала на ОСОБА_6 очисних спорудах. В період з 2013 по 2019 роки чоловік їздив на заробітки до м. Москви Російської Федерації, звідки висилав їй гроші. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько чоловіка - ОСОБА_7 . Вони з чоловіком допомагали в організації його поховання та проведення похорон, вона замовляла пам`ятник. В 2018 році вона дізналась про продаж будинку в АДРЕСА_3 , і, порадившись з чоловіком, домовились його придбати. 20 травня 2018 року вона зустрілась з власником будинку, обговорила з ним умови продажу та передала завдаток у сумі 5000 доларів США, а останній написав власноручно розписку. Восени 2018 року чоловік повернувся із заробітків, вони розрахувалися з власником та уклали договір купівлі-продажу зазначеного будинку, а також земельних ділянок. З 19 березня 2019 року по теперішній час її зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_3 . Потім чоловік перестав їздити на заробітки, займався домашнім господарством, а в 2019 році влаштувався на роботу слюсарем в водоканал. З вересня-жовтня 2021 року з ними почала проживати дочка чоловіка ОСОБА_8 із родиною. У них були плани щодо ремонту будинку, тому вона їздила на заробітки до Чехії. Їздила двічі по 4-5 місяців. 01 липня 2022 року вони дізналися про онкозахворювання чоловіка. Лікування чоловіка проводили в м. Кропивницькому, де винаймали житло та вона витратила усі свої кошти, після чого брала у борг кошти у свого сина та кошти з орендної плати за земельну ділянку (пай), продали сівалку. ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік помер. Вона займалась організацією та проведенням поховання і поминальних днів. 07 жовтня 2022 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відповідь, що нею не надано доказів шлюбних відносин з спадкодавцем та рекомендовано звернутися до суду. Спадкоємцями першої черги після смерті чоловіка є його дочки - відповідачі по справі.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без шлюбу та визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно:

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,1397 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :51:000:0050, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,0880 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :51:000:0051, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- легковий автомобіль DAEWOO Lanos, 2006 року випуску д.н.з НОМЕР_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 15 листопада 2024 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без укладання шлюбу з 23 липня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно, придбане за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме :

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,1397 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :51:000:0050, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,0880 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :51:000:0051, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- легковий автомобіль DAEWOO Lanos, 2006 року випуску д.н.з НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просили вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Адвокат Семенова О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , направиладо апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 15 листопада 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник адвокат Боровський В.А. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та адвокат Семенова О.В., яка діє в її інтересах, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що з 19 березня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , (т.1 а.с.7).

Як убачається з довідки Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №127 від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 фактично проживала за адресою АДРЕСА_2 , зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 з 01.12.2010 по 19.03.2019 та за адресою: АДРЕСА_3 з 19.03.2019 по 17.09.2022 та вели спільне господарство (т.1 а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 грудня 2013 року ОСОБА_4 належить транспортний засіб DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 (т.1 а.с.10).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово пересилав кошти із РФ, де перебував на заробітках, що підтверджується копіями заяв фізичної особи про переказ грошових коштів від 08 червня 2014 року №801480408, про переказ 30000 RUB, від 03 серпня 2014 року №106158889 на суму 10000 RUB, від 23 жовтня 2014 року № 791510484 на суму 15000 RUB на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с.11, 12, 14). Згідно з копією заяви фізичної особи про переказ грошових коштів від 29 серпня 2014 року №959226364 ОСОБА_9 із РФ здійснив переказ коштів на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 15000 RUB (т.1 а.с.13).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 - батько ОСОБА_4 (т.1 а.с.15). Як свідчить копія замовлення на виконання художніх робіт від 17 травня 2017 року №175, копії накладної від 17 травня 2017 року №175, копії накладної від 17 травня 2017 року №177, виданих ФОП ОСОБА_10 ОСОБА_1 здійснила замовлення арки 100*50*8 для померлого ОСОБА_7 та оплатила рахунки на суму 8033,00 грн та 7084,00 грн (т.1 а.с.16-18).

У подальшому ОСОБА_11 надав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 5000 доларів США в рахунок вартості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , домовленою вартістю 13000 доларів США, оформлення якого відбудеться не пізніше листопада 2018 року (т.1 а.с.19).

19 листопада 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі за №3072, за умовами якого ОСОБА_4 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за АДРЕСА_3 (т.1 а.с 20-22).

Крім того, 19 листопада 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі за №3073, за умовами якого ОСОБА_4 придбав земельну ділянку з кадастровим номером :51:000:0050, площею 0,1397 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.23-25).

19 листопада 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі за №3074, за умовами якого ОСОБА_4 придбав земельну ділянку з кадастровим номером :51:000:0051, площею 0,0880 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.26-28).

Як убачається з копії акту про фактичне місце проживання особи від 03 жовтня 2022 року місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.12.2010 по 19.03.2019 є АДРЕСА_2 , та з 19.03.2019 по ІНФОРМАЦІЯ_3 (по день смерті) за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.29).

З довідки ТОВ «СТЕП» від 20.04.2023 за вих.№22 убачається, орендодавці земельної ділянки є ОСОБА_4 ,та ОСОБА_12 , як власники по 1/2 частини. Орендодавцю ОСОБА_4 було здійснено виплату орендної плати 09.02.2022 у розмірі 3000,00 грн, 05.08.2022 - у розмірі 20000,00 грн (оплата наперед) за його проханням у зв`язку з потребою у лікуванні (т.1 а.с.134).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 вересня 2022 року серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.30).

Як свідчить довідка ФОП ОСОБА_13 від 20 жовтня 2022 року вих.№62 ОСОБА_1 займалася організацією і проведенням поховання ОСОБА_4 . Необхідні для організації і проведення похорон матеріли придбані в ФОП ОСОБА_13 за власні кошти на суму 16571 грн (т.1 а.с.31-34).

07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М. із заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Приходько О.М. листом від 07 жовтня 2022 року вих.№115/02-14 повідомив ОСОБА_1 про те, що вона не надала відповіді документи, які підтверджують фактичні шлюбні відносини з померлим, тобто відсутні підстави для закликання її до спадкоємства за законом, для встановлення факту родинних стосунків між нею і спадкоємцем запропоновано звернутися до суду (т.1 а.с.35).

Також судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2008 року по справі №2-2053/2008 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22 липня 2008 року (т.1 а.с.60).

З копії довідки від 19 травня 2008 року №364, виданої ОСОБА_14 , убачається, що ОСОБА_14 проживає в АДРЕСА_4 . Чоловік - ОСОБА_4 за цією адресою не проживає з листопада 2006 року (т.1 а.с.132).

Як убачається за матеріалів спадкової справи №83/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у визначений законодавством строк із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_12 - брат (т.1 а.с.62-80).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час судового розгляду доведено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без шлюбу у період з 23.07.2008 по 17.09.2022 та придбання ними у період перебування у фактичних шлюбних відносинах спірного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Верховний Суд України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, роз`яснив, що доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2019 року у справі №552/6659/16-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 74 СК України у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу Право спільної сумісної власності подружжя).

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних для подружжя. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, показання свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання необхідно зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17, від 19 лютого 2021 року у справі №738/1093/19, від 22 червня 2021 року у справі №554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі №280/1710/18.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з липня 2008 року по вересень 2022 року підтверджується сукупністю доказів та обставин, зокрема, показаннями свідків, спільними фотознімками та відео, придбання майна.

Колегія суддів вважає, що суд правильно встановив факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 23.07.2008 по 17.09.2022, з яким повністю погоджується і колегія суддів, тому на ці правовідносини поширюється норма ч.2 ст.74 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №490/6060/15-ц зроблено висновок про те, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у пункті 11 договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 листопада 2018 року вказано, що цей договір укладається за заявою покупця ( ОСОБА_4 ), поданою приватному нотаріусу Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіній І.В. 19 листопада 2018 року,в якій він підтверджує, що житловий будинок придбаває на свої особисті кошти, на момент придбання будинку він не одружений (т.1 а.с.20-22).

Проте, апеляційний суд не приймає до уваги зазначену вище обставину, оскільки судом було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2008 року, на що поширюється презумпція спільності набутого майна за частиною 2 статтею 74 СК України. При цьому, колегія суддів також враховує, що заяви ОСОБА_1 про те, що вона не заперечує про факт набуття ОСОБА_4 житлового будинку за особисті кошти під час укладення договору купівлі-продажу, матеріали справи не містять.

Крім того, судом також було встановлено, що аванс продавцеві у розмірі 5000 доларів США в рахунок подальшого придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , домовленою вартістю 13000 доларів США, було сплачено саме ОСОБА_1 (т.1 а.с.19).

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов правильного висновку також про те, що легковий автомобіль марки: DAEWOO модель: Lanos, житловий будинок АДРЕСА_3 , а також земельні ділянки, площею 0,1397 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :51:000:0050, та площею 0,0880 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :51:000:0051, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , є об`єктами права спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 15 листопада 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко