Провадження № 2/761/2289/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач), у якому просив стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 березня 2008 року позивач перебуває на обліку в управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ГУ ПФУ в м. Києві (пенсійна справа №) та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 2008 року основний розмір пенсії позивача становив 76% грошового забезпечення, при цьому у 2018 році ГУ ПФУ в м.Києві почало виплачувати позивачу пенсію у розмірі 70% грошового забезпечення. Вказані дії позивачем було оскаржено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2019 зобов`язано ГУ ПФ України в м.Києві провести позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.05.2018 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Вказаний розмір був перерахований позивачу та виплачувався до грудня 2019 року про що позивач дізнався з листа відповідача від 12.10.2023 року.

09.08.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено рішення, яким зобов`язано ГУ ПФ України в м. Києві здійснити позивачу з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі Довідки ДП МВС України від 25.08.2021 №22/6-4851 про розмір грошового забезпечення.

На виконання Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2019 по справі №640/14865/19, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито Виконавче провадження №62009843, про що винесено Постанову від 07.05.2020.

Виконавче провадження залишається відкритим і по даний час.

26.08.2020 Постановою державного виконавця на ГУ ПФУ в м.Києві було накладено штраф у розмірі 5100, 00 грн. за невиконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 29.05.2023 на ГУ ПФУ в м.Києві було накладено повторно штраф у розмірі 10 200, 00 грн. за невиконання рішення суду

Крім того, як зазначає позивач, державний виконавць Бялий М.Г. 29.05.2023 звернувся до Шевченківського Управління поліції ГУНП України в м.Києві з Повідомленням про вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності службових осіб ГУ ПФУ в м.Києві за невиконання рішення суду.

Внаслідок протиправних дій відповідача, а саме невиконання рішення суду та невиплата позивачу пенсії в повному обсязі завдали йому втрати немайнового характеру у виді душевних страждань, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тревогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачу душевних страждань, їх тривалості, при цьому виходячи із засад розумності, співрозумності та виваженості, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2024 року матеріали справи передані на розгляд судді Мальцеву Д.О.

13.06.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

13.09.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень проти позову.

30.09.2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

01.10.2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О., змінено порядок розгляду справи та вирішено проводити розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомив. Судом вживалися заходи щодо повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач не погодився з порядком нарахування пенсійного забезпечення та звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2019 року (справа №640/14865/19) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо зменьшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 76% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити з 01 травня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На виконання Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.12.2019 по справі №640/14865/19, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито Виконавче провадження №62009843, про що винесено Постанову від 07.05.2020.

Виконавче провадження залишається відкритим і по даний час.

26.08.2020 Постановою державного виконавця на ГУ ПФУ в м.Києві було накладено штраф у розмірі 5100, 00 грн. за невиконання рішення суду.

Як зазначає позивач, невиконання рішення суду та невиплата позивачу пенсії в повному обсязі завдали йому втрати немайнового характеру у виді душевних страждань, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тревогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму ВСУ визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень можуть викликати негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд також наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяних йому відповідачем моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема доказів, які б підтверджували тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем.

Крім того, позивач не зазначає якими конкретно діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, так як наявність рішення про перерахунок та виплату пенсії (індексації грошового забезпечення) не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, чого позивачем не зроблено.

Враховуючи викладене, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: