_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/538/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , якою позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму заборгованості за договором позики від 30.08.2024 року у розмірі 4210,00 доларів США, 3 % річних у сумі 10.70 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.08.2024року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 5710,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 06.09.2024 року, про що сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки. На виконання взятих зобов`язань відповідач, хоч і з порушенням терміну, однак повернула позивачу частково трьома платежами борг загалом у сумі 1500 доларів США. Наразі борг відповідача перед позивачем складає 4210 доларів США.

Однак, відповідач припинила здійснення позивачу повернення боргу та не виходить з ним на контакт, не відповідає на телефонні дзвінки, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року вказану справу розподілено судді Гниличенко М.В.

З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання (перебування)позивача та відповідача, судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було направлено запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 18.10.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Київського району м.Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явилась представник позивача адвокат Компанієць А.В., яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, шляхом направлення судових документів рекомендованим поштовим повідомленням на зареєстровану адресу її місця проживання АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , однак зворотні повідомлення повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею.

Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності відповідача, належним чином повідомленого, від якого відзиву на позов не надійшло, доводи позову не спростовано, процесуальними правами бути присутньою у судовому засіданні, надавати свої пояснення та заперечення, відповідач не скористалась.

Відповідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, приходить до наступного.

Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у сумі 5710 доларів США, що підтверджується розпискою від 30.08.2024 року.

Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 борг у сумі 5710 доларів США у строк до 06.09.2024 року.

Із позову вбачається, що на виконання взятих зобов`язань ОСОБА_2 частково повернула ОСОБА_1 трьома платежами борг загалом у сумі 1500 доларів США та остаточна сума боргу відповідача перед позивачем складає 4210 доларів США.

На підтвердження зобов`язань відповідача, представником позивача у судовому засіданні було надано для огляду оригінал розписки від 30.08.2024 року, яка була судом оглянута та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи. /а.с.9/

З дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані основні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, їх розмір, дата отримання та строк повернення коштів, сторони власноручно поставили підписи.

Судом встановлено, що розписка була складена 30.08.2024 року, тобто строк позовної давності на час звернення до суду не сплинув, в розписки чітко указано зобов`язання щодо повернення боргу у строк до 06.09.2024 року.

Станом на теперішній час відповідачем частками повернуто суму у загальному розмірі 1500,00 доларів США, вказаний факт підтверджено представником позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Суд приймає надану до суду розписку від 30.08.2024 року, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання за договором позики, так як даний факт жодним чином відповідачем не спростований.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Представником позивача було зазначено, що від повернення залишкової суми боргу у розмірі 4210,00 доларів США ОСОБА_2 ухиляється, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувана або видачі йому готівки. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

У статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначені особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема відповідно до ч.3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувану. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами і і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Вищевказане зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином, у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та умов договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в строк зазначений у розписці, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 4210,00 доларів США.

Згідно, з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% за користування коштами: період розрахунку 07.09.2024 року - 07.10.2024 року кількість днів прострочки (станом на дату подання позову) - 31 календарний день сума боргу - 4210 доларів США процентна ставка - 3% Сума 3% = 4 210,00 доларів США (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 31 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 10,70 доларів США.

Тобто, з відповідача на користь позивача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України додатково підлягає стягненню 3% річних, що станом на дату подання позову 07.10.2024 року складає 10,70 доларів США.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Отже, у разі порушення зобов`язань за договором, у якому визначено платежі в іноземній валюті, боржник на вимогу кредитора повинен сплатити суму заборгованості, 3% річних, але не інфляційні втрати, оскільки знецінюється лише національна валюта.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві зазначено, що розмір судових витрат буде подано стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності з ч.8 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 131, 141, 158, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 628, 629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРИШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму боргу за договором позики від 30.08.2024 року у розмірі 4210 /чотири тисячі двісті десять / доларів США та 3 % річних у сумі 10,70 /десять/ доларів США 70 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1738 / одна тисяча сімсот тридцять вісім/ гривень 33 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.04.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко