Провадження 2-о/193/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Губи О.А.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника Мудраченка В.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оброни України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції заявника.

22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 01 грудня 2010 року по 30 березня 2024 року, а також факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 , який зник безвісти 30 вересня 2024 року.

В обґрунтування своєї заяви заявниця зазначила, що вона та ОСОБА_3 з грудня 2010 року почали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в її будинку за адресою АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство, купували разом будівельні матеріали та робити ремонт у будинку, купували меблі, побутову техніку, спільно обробляли присадибну земельну ділянку, тримали велике підсобне господарство з корів, свиней та різноманітної свійської птиці, тощо. Разом з ними у цьому будинку проживали також і її діти від першого шлюбу: дочка ОСОБА_4 , 1992 р.н., інвалід ІІ групи з дитинства та син ОСОБА_5 , 2001 р.н. з якими у ОСОБА_3 були добрі стосунки, як батька та дітей. Разом з ОСОБА_3 заявниця мали спільне дозвілля, друзів, які були обізнані про те, що вони проживають разом.

ОСОБА_3 неофіційно працював різноробочим на комбікормовому заводі після чого трактористом за наймом за що отримував стабільний високий дохід. Основне джерело доходу їхньої сім`ї - це саме заробітки ОСОБА_3 . Весь дохід сім`ї був спільним бюджетом. Заявниця працювати не могла оскільки здійснювала постійний догляд за її дочкою - інвалідом. Після досягнення дочки повноліття її за рішенням суду було визнано недієздатною, а заявницю призначено її опікуном.

19 липня 2024 року ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у зв`язку з загальною мобілізацією для надання відсічі збройної агресії РФ проти України. За трохи більше двох місяців проходження військової служби ОСОБА_3 пересилав заявниці грошові кошти із своєї заробітної плати військовослужбовця для сплати комунальних послуг, придбання ліків, продуктів харчування, тобто на потреби сім`ї. Заробітна плата чоловіка ОСОБА_3 була постійним і основним джерелом для задоволення першочергових потреб їхньої сім`ї.

04 жовтня 2024 від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшло сповіщення на ім`я її згаданого вище сина ОСОБА_5 про те, що «його батько солдат ОСОБА_3 стрілець-снайпер ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 30 вересня 2024 року поблизу населеного пункту Весьолоє Глушковського району Курської області РФ, під час виконання бойових завдань пов`язаних із захистом Батьківщини.

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_3 та перебування на його утриманні необхідно заявниці для отримання статусу члена сім`ї загиблого або зниклого безвісті військовослужбовця та отримання грошового забезпечення, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2016 за № 884.

Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

25.10.2025 за ухвалою суду відкрито окреме провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

28.01.2025 за клопотанням заінтересованої особи залучено до участі у розгляді справи також в якості іншої заінтересованої особи - військову частину НОМЕР_1 .

Заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мудраченко В.М. у судовому засіданні, посилаючись на обставини та доводи у своїй заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Крім того, заявниця додатково пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 ніколи не був одружений, дітей своїх він не має. Батьки його ще раніше повмирали, нікого з рідних в Україні у нього не залишилося. Вказала, що він має рідного брата, який проживає у Росії, але з ним він вже досить давно не спілкується.

Заінтересовані особи, ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ВЧ НОМЕР_1 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про причини їхньої неявки суд не повідомили. Будь яких заяв по суті справи, у тому числі заперечення проти заяви ОСОБА_1 до суду не направили.

Заінтересована особа, Міністрество оборони України, у судове засідання явку свого представника теж не забезпечила, проте направила 27.01.2025 до суду свої письмові пояснення у яких просила при ухвалені судового рішення врахувати релевантну практику Верховного суду. Конкретної позиції щодо заявлених вимог у своїй заяві не висловила.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , є громадянкою України, зареєстрована і проживає у власному житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 40-43).

Також судом установлено, що заявниця має двох дітей від попереднього шлюбу, дочку ОСОБА_4 , 1992 р.н., яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного догляду та сина ОСОБА_5 , 2001 р.н. (а.с.10,12).

Відповідно до змісту акта обстеження та встановлення спільного проживання сім`ї, складеного депутатом Софіївської селищної ради Зубко В. за участі свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , громадянин ОСОБА_3 проживав без реєстрації за вищевказаною адресою з 2010 року разом з цивільною дружиною ОСОБА_1 , власницею цього будинку. Вони вели спільне господарство. Оскільки ОСОБА_1 ніде не працювала, бо має доньку - інваліда, вона була на утриманні цивільного чоловіка ОСОБА_3 (а.с.11).

Також у судовому засіданні були допитані згадані вище свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили, що справді ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних стосунках 14 років поспіль, починаючи з 2010 року та спільно виховували двох дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу. Вони всюди ходили разом за покупками у магазин. Утримували домашнє господарство, зокрема корів, свиней та курей. ОСОБА_3 увесь час неофіційно працював у різних фермерів, був різноробочим, водієм вантажівки. Зароблені гроші завжди приносив додому у сім`ю. ОСОБА_1 завжди перебувала вдома, оскільки працювати не мала можливості через постійну опіку за своєю хворою дочкою. Своїх власних дітей ОСОБА_3 не мав. Його батьки повмирали. З рідним братом, який проживає у РФ., ОСОБА_3 тривалий час не спілкувався. Свідок ОСОБА_6 також пояснила, що оскільки вона була сусідкою ОСОБА_1 , то вона була очевидцем, як ОСОБА_3 ще у 2010 році ходив до ОСОБА_1 зустрічатися і на кінець цього року вони стали проживати разом у її будинку. ОСОБА_3 любив та дбав про ОСОБА_1 дітей, як про своїх, організував свято проводів на строкову військову службу сина заявниці, ОСОБА_5 . Також допомогав у догляді за її хворою дочкою.

Під час розгляду справи судом також були дослідженні надані заявницею світлини, на яких свідки упізнали ОСОБА_3 , що був зображений на спільних святах разом з заявницею ОСОБА_9 . На цих світлинах вони завжди поруч та в обіймах (а.с.84).

Крім того, матеріали справи (товарний чек на придбання пральної машинки від 11.02.2020 на ім`я ОСОБА_3 , заява від імені ОСОБА_3 від 21.10.2021 про підключення домоволодіння по АДРЕСА_2 до мережі інтернет та оплати ним відповідних послуг згідно квитанцій (а.с. 17-35) дійсно свідчать, що останній, по-перше, справді проживав за адресою місця проживання заявниці, а по-друге, приймав активну участь у створенні комфортних умов для проживання.

Також, слід відмітити, що відповідно до витягів з банківських рахунків заявниці, ОСОБА_3 за нетривалий час проходження військової служби, щонайменше двічі пересилав ОСОБА_1 грошові кошти, зокрема 10.08.2024 у розмірі 6000 грн (з комісією), а 19.10.2024 - у розмірі 11 800 грн (з комісією) (а.с.36-39).

Як видно з повістки на відправку, ОСОБА_3 , працівника ТОВ «ДАНС», зобов`язано прибути 19.07.2024 для відправлення до ВЧ НОМЕР_3 у зв`язку з призовом ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації (а.с.9).

Тобто ОСОБА_3 19.07.2024 було призвано у зв`язку з загальною мобілізацією для надання відсічі збройної агресії РФ.

04.10.2024 син заявниці, ОСОБА_5 , отримав сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що «його батько солдат ОСОБА_3 стрілець-снайпер ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 30 вересня 2024 року поблизу населеного пункту Весьолоє Глушковського району Курської області РФ, під час виконання бойових завдань пов`язаних із захистом Батьківщини» (а.с.8).

Як видно з повідомлення Секретаріату Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 19.12.2025 ОСОБА_3 внесений до реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с.82-83).

Також, за відповідним повідомленням заявниці ОСОБА_1 23.10.2024 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про реєстрацію кримінального провадження за № 0000218, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Відповідно до короткого викладену обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 30.09.2024 під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, в районі населеного пункту Весьолоє Глушковського району Курської області РФ, зник безвісті чоловік заявниці -військовослужбовець ЗСУ - солдат ОСОБА_3 , 1972 р.н. стрілець-снайпер ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 . На теперішній час місце перебування ОСОБА_3 не відоме, зв`язку з останнім не має (а.с. 81).

Матеріали у справі, свідоцтва про смерть, Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України свідчать про те, що батьки ОСОБА_3 на час розгляду справи померли, зокрема батько ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.101,102).

Також, як встановлено з показань згаданих вище свідків, за своє життя ОСОБА_3 власних дітей не мав. З рідним братом, який проживає у Росії, він не спілкувався.

Мотиви суду та застосування норм права. Щодо факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу.

Згідно із ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Так, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначає, що встановлення такого факту дозволить їй належним чином комунікувати із органами військового управління, подавати заяви до уповноважених орагнів щодо розшуку ОСОБА_3 , а також ініціювати питання виплати грошових коштів.

У Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до частин 1-4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України варто виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020 у справі №207/3371/17.

Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

У Віснику Верховного Суду України №8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

У Постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 по справі №524/10054/16.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із вимогами ч.4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. theUnitedKingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведених вище вимог, заявницею на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 надано низку доказів, які у повному обсязі підтверджують обставини спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у період з 01 грудня 2010 року по день набуття ОСОБА_3 правового статусу, зниклого безвісти, тобто до 30.09.2024.

Факт спільного проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_1 зі зниклим безвісти ОСОБА_3 , як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, надані докази та показання свідків, підтверджують факт спільного їхнього проживання в період з грудня 2010 року по 30.09.2024, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного.

Щодо вимог про встановлення факту перебування на утриманні.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно із роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року вбачається, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Під час розгляду справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 має на утриманні дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яку згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2019, продовженого за рішеннями цього суду від 06.12.2021 та від 30.07.2024, у зв`язку з тим, що вона страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості та не може розуміти значення своїх дій і керувати ними визнано недієздатною та призначено заявницю її опікуном. Відповідно до довідки МСЕК від 10.06.2010 вказана дівчина є інвалідом ІІ групи з дитинства. Непрацездатна в умовах звичайного виробництва, потребує постійного та лікування. Інвалідність установлено безстроково. (а.с.12,14-15,16).

З довідки УСЗН Криворізької РДА від також видно, що ОСОБА_1 отримує державну допомогу по догляду за інвалідом І або ІІ групи. Зокрема за період з жовтня 2021 по жовтень 2024 вона отримала всього 96 736 грн, тобто у середньому вона отримувала 2615,50 грн.

Інших доходів, окрім як виплат цієї державної допомоги заявниця не має.

Як вже встановлено згаданими вище доказами, ОСОБА_3 , купував за власні кошти побутову техніку, продукти харчування, замовив та постійно оплачував послуги з телекомунікаційного зв`язку за місцем спільного проживання з ОСОБА_1 , за короткий строк військової служби (три місяці) двічі здійснювалося переведення з банківської картки ОСОБА_3 на картковий рахунок заявниці грошові кошти у сумі 6000 грн та 11 800 грн.

Таким чином, порівнюючи розмір допомоги з боку ОСОБА_3 та доходи заявниці їх співідношення між собою судом встановлено, що зібрані по справі докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 мала інші джерела доходів, однак через їх низький розмір для існування заявниці та її хворої дитини, і не можливість працювати через постійний догляд за такою дитиною, допомога ОСОБА_3 в період часу з 01.12.2010, тобто з дня коли вони стали спільно проживати і до 30.09.2024, дня коли ОСОБА_3 зник безвісті, очевидно була постійним і основним джерелом засобів для існування.

Отже, на підставі викладеного вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 294, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оброни України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, встановлення факту перебування на утриманні,- задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрвції шлюбу, починаючи з 01 грудня 2010 року по 30 вересня 2024 року.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зник безвісті 30 вересня 2024 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28.03.2025.

Суддя О. В. Томинець