Справа № 138/2823/24
Провадження № 22-ц/801/515/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 138/2823/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С. Г.,

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Холодової Т. Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 18.03.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 65 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 7875 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.03.2020, з реальною річною процентною ставкою - 1,85%, та процентною ставкою - 2,5% за кожен день, що застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору. 30.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та позивачем укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого ТОВ «ФК «Форза» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 65. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням останнім зобов`язань за договором позики, станом на 23.09.2024 у нього виникла заборгованість в сумі 28141 грн., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в сумі 7875,00 грн., залишку заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 1023,80 грн., залишку заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) в сумі 17718,75 грн., інфляційне збільшення в сумі 1523,45 грн. (нараховано за період з 19.04.2020 по 23.02.2022). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором у загальній сумі 28141 грн. та судові витрати.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просить рішення суду скасувати через неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що відмовляючи у позові суд не врахував правової позиції Київського апеляційного суду в аналогічній справі. Поза увагою суду залишилось те, що відповідачем у даній справі не спростовано презумпцію правочину, а саме, договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 65.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 18.03.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 65.

Пунктом 4.1 договору визначено, що договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.

Згідно п. 5 вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики № 65 у розмірі 7875 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном погашення 27.03.2020.

Процентна ставка в день за користування коштами кредиту складає 1,30 % (п.п. 5.11), у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, процентна ставка за кожен день - 2,5 % (п.п.5.12).

У паспорті споживчого кредиту, що підписаний ОСОБА_1 за допомогою надісланого одноразового ідентифікатора, визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інші умови.

Згідно додатку до вказаного договору, підписаного електронними цифровими підписами 18.03.2020 ,сторонами погоджено графік платежів, згідно з яким дата погашення кредиту 27.03.2020, сума процентів - 1023,80 грн., сума основного боргу -7 875,00 грн.

Згідно додатку до вказаного договору, підписаного електронними цифровими підписами 27.03.2020 ,сторонами погоджено графік платежів, згідно з яким дата платежу 07.04.2020, сума процентів -1023,80 грн., сума основного боргу - 7875,00 грн.

Згідно додатку до вказаного договору, підписаного електронними цифровими підписами 07.04.2020, сторонами погоджено графік платежів, згідно з яким дата платежу 18.04.2020, сума процентів- 1023,80 грн., сума основного боргу- 7875,00 грн.

30.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та позивачем укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого клієнт(ТОВ «Фінансова компанія «Форза» ) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку № 1 до цього договору.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 65 на загальну суму заборгованості 8898,80 грн., що складається з: 7875 грн. суми заборгованості по тілу кредиту; 1023,80 грн. суми заборгованості за відсотками.

На підтвердження суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 65 від 18.03.2020 позивачем надано лише детальний розрахунок заборгованості (виписка з особового рахунку ОСОБА_1 ), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 28 141 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 7875 грн.; залишок заборгованості за процентами за користування кредитом 1023,80 грн.; залишок заборгованості за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) 17718,75 грн.; інфляційне збільшення 1523,45 грн. (нараховано новим кредитором за період з 19.04.2020 по 23.02.2022).

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що позивач до позовної заяви не надав жодних доказів, які підтверджують отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі, зазначеному в позовній заяві; не надано виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися; не надано в якості доказів первинні документи , що беззаперечно б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, що вказує про недоведеність вимог позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку судом обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу , виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).

Апеляційний суд зазначає, що до позовної заяви не додано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти.

Наданий позивачем розрахунку заборгованоності не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним фінансовою установою розрахунковим документом.

За приписами ч. 1 ст. 1046 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18.

При цьому колегія суддів зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (квитанція про перерахунок коштів, меморіальний ордер).

Зважаючи на те, що позивачем, усупереч ст. 12, 81 ЦПК України, що є його обов`язком, за допомогою належних доказів не підтверджено розмір заборгованості, заявлений до стягнення, тому наведене унеможливлює перевірити обґрунтованість позовних вимог на предмет їх достовірності, а відтак і встановити розмір цієї заборгованості.

Виписки про рух коштів по рахунку відповідачки банк не надав, як і не надав документів первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (квитанція про перерахунок коштів, меморіальний ордер).

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, правильним висновок суду про те, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами відсутні, оскільки останнім не доведено належними , допустимими ,достовірними і достатніми доказами позовні вимоги і їх розмір , а тому вони задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновки Київського апеляційного суду у аналогічній справі не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог процесуального закону висновки судів апеляційної інстанції не є обов`язковими для суду. При цьому, фактичні обставини та доказова база у цих справах не є ідентичними.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а ті доводи, що викладені в апеляційній скарзі , правильні висновки суду не спростовують .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський