Справа № 179/1737/24
Провадження № 2/0182/284/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 10.09.2024 року звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з вказаним вище позовом.

Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Чорної А.О. від 11.09.2024 року справу направлено за територіальною підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним.

З ОСОБА_2 позивач перебував у шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2024 року шлюб було розірвано. Судовим наказом від 09.10.2023 року, виданим Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_4 в розмірі частини від усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням суду від 30.04.2024 року по справі №182/4353/23 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів позивача до досягнення донькою ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 почав проживати разом однією сім`єю з ОСОБА_6 , яка має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що він має значне погіршення стану здоров`я у зв`язку з отриманими травмами під час захисту Батьківщини, майже втратив працездатність. Крім того, його дохід не є регулярним та на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, а тому він не може здійснювати виплати аліментів у розмірі, встановленому судовим наказом. Тоді як колишня дружина позивача працездатна, здорова жінка та має можливість працювати.

З цих підстав просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за судовим наказом від 09.10.2023 року з 1/4 до 1/6 частки від його доходів щомісяця, та припинити стягнення аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки в розмірі 1/6 частини за виконавчим листом №182/4353/23 від 30.04.2024 року.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчевої О.В. від 13.11.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці був наданий строк 15 днів з дня отримання нею такої ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.64-65).

Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адресу її реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштовий конверт (а.с.67), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання, відзиву на позовну заяву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслала. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.

Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом ч.3 с. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.06.2022 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11). В подальшому шлюб між подружжям було розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2024 року (а.с.12-14). Судовим наказом від 09.10.2023 року, виданим Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі №182/4354/23 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 30.04.2023 року по справі №182/4353/23 з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів позивача до досягнення донькою ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.05.2024 року, винесена державним виконавцем Анастасією Бганкою в рамках виконавчого провадження №75031736 (а.с.19).

Згідно ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України (далі СК України) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.

Частина 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В обґрунтування позову про зменшення аліментів позивач звертає увагу суду на те, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки майже втратив працездатність у зв`язку з отриманими під час захисту Батьківщини травмами. На підтвердження даного факту надає виписку із медичної картки стаціонарного хворого №3050 від 23.06.2023 року (а.с.21), епікриз від 11.08.2023 року (а.с.22), довідку військово-лікарської комісії №1150 від 31.08.2023 року (а.с.29), довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с.30), медичну характеристику від 15.08.2023 року (а.с.32).

Крім того, позивач зазначає, що на теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , яка має малолітню доньку від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.51), перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.47), та разом з дитиною знаходиться на утриманні позивача.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №715/2073/20, де зазначено, що окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. До того ж батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20.

А отже, в цій частині доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки утримання ним дитини своєї співмешканки не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, обов`язок утримання неповнолітньої дитини цивільної дружини позивача від попереднього шлюбу також покладається і на її біологічного батька, тоді як суду не надано доказів щодо неотримання ОСОБА_6 аліментів на утримання її доньки ОСОБА_8 .

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що у зв`язку з отриманням травми під час захисту Батьківщини, ступінь втрати його професійної працездатності з 31.08.2023 року складає 25%, що підтверджується довідкою серії 12ААА №003638 від 24.01.2024 року (а.с.30). Згідно довідки військово-лікарської комісії №1150 від 31.08.2023 року ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с.29). Згідно Витягу з наказу №297 від 12.10.2023 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2023 року на посаду інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби (а.с.24). А отже, позивачем не надано доказів що він був звільнений з військової служби, так як не надано й довідки щодо розміру отриманого ним грошового забезпечення.

З цих підстав суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. А отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення їх спільною дитиною трьох років суд зазначає наступне.

Статтею 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, а саме:

1. дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності;

2. дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років;

3. якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років;

4. право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу;

5. аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду;

6. право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 85 СК України, право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не є підставою для припинення стягнення аліментів на утримання дружини по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,77,81,89,141,259,263-265,268,432 ЦПК України, ст.ст. 84,85,181,182,184, 192 СК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складання.

Суддя: О. В. Рунчева