Номер провадження: 22-ц/813/2505/25
Справа № 728/1162/24
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 року за клопотанням представника ОСОБА_3 адвоката Ковалюх Василя Миколайовича про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про визнання батьківства.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2024 року передано справу №728/1162/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання батьківства передано до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю.

10 вересня 2024 року представник позивача заявив клопотання про призначення по справі судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи на вирішення якої просить поставити питання: чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 рокупризначено по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання батьківства судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 4)

На вирішення експерта поставлено такі питання :

- чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 .

Попереджено сторони про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбаченіст.109 ЦПК України. Роз`яснено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність відповідно до ст.ст. 384,385 КК України.

Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 рокускасувати та клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом в порушення ст. 83 ЦПК України, якою передбачено, що позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви не враховано. Позивач до позовної заяви не додав висновок експертизи на підтвердження кровного споріднення з дитиною, в порядку ст.106 ЦПК України. Вказана норма закону визначає, що учасник справи має право подати суду висновок експерта, складений на його замовлення. Клопотання, в порядку ст. 103 ЦПК України, про проведення судово-генетичної експертизи за ухвалою суду сторони не подавали. Суд не звернув увагу, що сторона позивача заявила дане клопотання лише 10.09.2024, на кроці подання відповіді на відзив на позовну заяву. Також, суд першої інстанції порушив норми процесуального права під час розгляду клопотання представника позивача про призначення експертизи від 10.09.2024, яке подане в порушення встановленого строку. Подаючи вказане клопотання представник позивача в тексті не вказує на поважність такого пропуску. Так, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, однак сторона позивача не звертається до суду з вказаною заявою про поновлення пропущеного строку у тексті клопотання про призначення експертизи 10.09.2024 такого не наведено. Окремо звертаю увагу колегії, що про порушення процесуального законодавства усно заявлялось під час судового засідання 10.09.2024 під звукозапис та у письмових поясненнях 19.09.2024 стороною відповідача. Крім того, позивач у клопотанні про проведення експертизи від 10.09.2024 та заяві (вх.17912/24Вх від 19.09.2024) просив суд призначити по справі судовогенотипоскопічну експертизу (експертизу ДНК), провадження якої доручити судовомедичним експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (вул.Докучаєвська, 4 м.Київ 03141) На відміну від клопотання суд визначив інший вид експертизи та у іншій експертній установі самостійно.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 11.03.2025 року о 16:00 годині, ОСОБА_3 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотав, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Присутня в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - Багно Лілія Федорівна не заперечувала проти розгляду справи за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки для з`ясування обставин у справі необхідні спеціальні знання в області судової медицини, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача та призначити судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу для встановлення батьківства.

При цьому на вирішення експерта судом було поставлено наступні питання:

- чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

При вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись докази в сукупності, але передумовою звернення до суду в справах про встановлення батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивач просить визнати батьком, і дитиною.

Необхідно зазначити, що для з`ясування факту батьківства обов`язковим є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із самих запитань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, запитання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина 1 статті 104 ЦПК України).

За змістом положень статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) висловив позицію про те, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Доводити наявність чи відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Для встановлення чи оспорювання батьківства проводиться експертиза ДНК.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства, в якому просить визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на те, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_5 , проте в свідоцтві про народження дитини батьком записаний ОСОБА_6 , у відповідності до статті 135 СК України.

З огляду на те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу батьківства ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а для встановлення вказаної обставини необхідно застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі судово-генетичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач до позовної заяви не додав висновок експертизи на підтвердження кровного споріднення з дитиною, в порядку ст.106 ЦПК України. Вказана норма закону визначає, що учасник справи має право подати суду висновок експерта, складений на його замовлення, є необґрунтованими, оскільки вказано норма положення визначає право, а не обов`язок сторони надати такий доказ, проте зважаючи на специфіку проведення судово-генетичної експертизи, де за для визначення батьківства обов`язковою є присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу, а за відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо, і той факт, що між сторонами виник спір з цього приводу, саме призначення судом по даній справі судово-генетичної експертизи буде сприяти законному та справедливому вирішенню справи.

Посилання в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду клопотання представника позивача про призначення експертизи від 10.09.2024 року, яке подане в порушення встановленого строку, апеляційний суд сприймає критично, оскільки ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвали про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті матеріали справи не містять. Отже, призначення у даній справі судово-генетичної експертизи відповідає завданню підготовчого провадження передбаченого ст. 189 ЦПК України та безпосередньо п. 9 ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач у клопотанні про проведення експертизи від 10.09.2024 та заяві просив суд призначити по справі судовогенотипоскопічну експертизу (експертизу ДНК), провадження якої доручити судовомедичним експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (вул. Докучаєвська, 4 м. Київ 03141), але на відміну Суд визначив інший вид експертизи та у іншій експертній установі самостійно, не є порушенням процесуального законодавства та відповідає положенню ч. 3 ст. 103 ЦПК України.

Слід звернути увагу, що ініціатор призначення судової експертизи ОСОБА_3 висновок суду щодо виду експертизи та доручення проведення експертизи іншій експертній установі не оскаржує.

З матеріалів справи не вбачається, що сторони спільно погоджували експертну установу, яка має проводити судову експертизу, що в такому разі було би обов`язковим для суду.

З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання батьківства судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 21.03.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова