Провадження № 2/202/1250/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Квартира неприватизована, належить до комунальної форми власності. Відповідно до ордеру на жиле приміщення №270 від 27 січня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира АДРЕСА_1 була надана громадянину ОСОБА_5 , складом сім`ї 4 особи, в тому числі дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 75 від 21.02.2017 «Про надання дозволу на зміну договору найму житлових приміщень» надано дозвіл правлінню об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Захарченко 64» на зміну умов договору найму житлового приміщення - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,83 кв.м. на ОСОБА_2 , складом сім`ї з 6 осіб у тому числі: донька ОСОБА_8 , донька ОСОБА_1 , онука ОСОБА_4 , онука ОСОБА_9 , онука ОСОБА_3 .

На теперішній час відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 007259 від 16.10.2024 в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , 2010 р.н., і ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_10 , 2017 р.н. Окрім вказаних осіб в квартирі зареєстрована ОСОБА_3 , 2011 р.н., відносно якої рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 18.05.2012 № 186 ОСОБА_2 призначено опікуном. Разом з цим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н не проживають в квартирі з 2016 року по теперішній час, в квартирі відсутні їх особисті речі. Вказане підтверджується актами, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_2 від 10.07.2024 року, від 20.10.2024 року. Наголошувала, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н, добровільно вибули з квартири в 2016 році та жодного разу після вибуття до житла за місцем реєстрації не навідувалася. Перешкод у користуванні квартирою ніхто вказаним особам не чинить, їх реєстрація в квартирі має формальний характер. В 2016 році ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н з власної волі, за особистим бажанням змінили місце свого постійного проживання. Зазначала, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н., проживають та є зареєстрованими за іншою адресою в російській федерації.

ОСОБА_1 та її представник позові вимоги підтримали та не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, неодноразово викликалася судом у судове засідання як шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації місця проживання, так і шляхом розміщення оголошення на вебпорталі Судової влади, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів.

Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської радив судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ордеру на жиле приміщення №270 від 27 січня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира АДРЕСА_1 була надана громадянину ОСОБА_5 , складом сім`ї 4 особи, в тому числі дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_11 , донька ОСОБА_7 .

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 75 від 21.02.2017 «Про надання дозволу на зміну договору найму житлових приміщень» надано дозвіл правлінню об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Захарченко 64» на зміну умов договору найму житлового приміщення - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,83 кв.м. на ОСОБА_2 , складом сім`ї з 6 осіб у тому числі: донька ОСОБА_8 , донька ОСОБА_1 , онука ОСОБА_4 , онука ОСОБА_9 , онука ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 007259 від 16.10.2024 в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , 2010 р.н., і ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_10 , 2017 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н.

Відносно ОСОБА_3 , 2011 р.н., рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 18.05.2012 № 186 ОСОБА_2 призначено опікуном.

Згідно актів, складених мешканцями будинку АДРЕСА_2 від 10.07.2024 року, від 20.10.2024 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н, не проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , з 2016 року.

У судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили суду, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , не проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , з 2016 року. Зазначали, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , виїхали за межі України. Також зазначали, що відповідачам не чинять перешкод у користуванні житлом .

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , але понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, за вказаною адресою не проживають. Доказів наявності поважних причин свого непроживання в квартирі суду не надали.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним позов задовольнити в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Підстава, на якій місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2011року народження, реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона набула право користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Не можна вважати неповажною причину непроживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з опікуном, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у опікуна з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у опікуна дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19).

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Враховуючи, що малолітня ОСОБА_3 , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її непроживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законного представника малолітньої дитини.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.В. Бєсєда