Справа № 505/3911/24
Провадження № 2/503/245/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Черноморець Н.С.,

представника позивача адвоката Атаманчук Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кодимський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що під час оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті його батька, дізнався від нотаріуса про наявність у відношенні нього арешту майна накладеного відділом державної виконавчої службиКодимського РУЮ. В подальшому у результаті звернення до Кодимського ВДВС щодо виконавчого провадження № 36489059, в межах якого було накладено арешт, було отримано відповідь від 02.10.2024 року за вих. № 21-18-12153, з якої з`ясовано, що згадане виконавче провадження було відкрите 12.02.2013 року за виконавчим листом виданим Кодимським районним судом Одеської області 02.07.2012 року у справі № 1514/107/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». В свою чергу 22.06.2013 року органом ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення та здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Окрім того повідомлено, що внаслідок збігу трирічного строку зберігання виконавче провадження було знищено, а відтак є неможливим зняття арешту з його майна та припинення оголошення заборони на його відчуження. Однак, позивач відзначає те, що станом на 20.09.2024 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено відповідною довідкою виданою останнім 20.09.2024 року за № 8ААС63AGMGMVQJ9S. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту свого права власності пред`явити до відповідача відповідний позов через свого представника адвоката Атаманчук Н.С. шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить зняти арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої службиКодимського РУЮ Кушнір С.М. про відкриття виконавчого провадження № 36489059 від 12.02.2013 року на все його нерухоме майно.

Також до позовної заяви додано докази надсилання іншим учасникам справи відповідачу і третій особі копій поданих до суду документів в електронній формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а самеквитанції про доставку документів (а.с.22-23).

08.10.2024 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області (а.с.25) дана справа була передана на розгляд за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області.

12.11.2024 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.27).

18.11.2024 року ухвалою суду (а.с.31-32) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов (відзив), а третій особі її право у 10 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження та відзиву надати письмові пояснення з приводу них. У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, копію ухвали надіслано сторонам і третій особі, які отримали її 18.11.2024 року у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України до своїх електронних кабінетів, що підтверджують відповідні довідки про доставку електронних документів.

У встановлений судом строк відповідач та третя особа не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву (відзив) та письмове пояснення не подали. Натомість представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Яковлєва-Ангеловська О.А. у строк для подання відзиву подала до суду докази (а.с.52-57), а саме копії заочного рішення суду, постанов про відкриття виконавчих проваджень і про повернення виконавчих документів стягувачу, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а також додав докази надіслання згаданих доказів до електронних кабінетів представника позивача і третьої особи (а.с.58-59).

06.01.2025 року ухвалою суду (а.с.71) продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

25.02.2025 року ухвалами суду (а.с.89-93) відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі, а також у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання своєчасно повідомлявся належним чином до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення 26.02.2025 року судової повістки до електронного кабінету представника позивача адвокату Атаманчук Н.С., про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.98).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Атаманчук Н.С., яка приймала участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів, підтримала заявлений позов в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 26.02.2025 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.100). При цьому, 13.02.2025 року представник відповідача адвокат Яковлева-Ангеловська О.А. подала до суду через систему «Електронний суд» заяву про проведення засідання у даній справі за відсутності представника відповідача (а.с.76). Окрім того у змісті поданої заяви (письмового пояснення) поданого представником відповідача адвокатом Яковлевою-Ангеловською О.А. через систему «Електронний суд» 03.12.2025 року (а.с.48-49) остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 26.02.2025 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.99).

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

25.05.2012 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 1514/107/2012 було ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили 27.06.2012 року та яким з ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованості за кредитним договором №ODXRFS02462693 від 18 серпня 2009 року у сумі 9716 грн 13 коп. та судові витрати 474 грн 60 коп., що підтверджує копія відповідного судового рішення (а.с.54-55), яка була надана суду представником позивача.

12.02.2013 року державним виконавцем державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області Следь О.В. було відкрите виконавче провадження № 36489059 щодо виконання виконавчого листа виданого Кодимським районним судом Одеської області 02.07.2012 року у цивільній справі № 1514/107/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 9716 грн, а також виконавче провадження № 36489243 щодо виконання виконавчого листа виданого Кодимським районним судом Одеської області 02.07.2012 року у цивільній справі № 1514/107/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат 474,6 грн, що в сукупності підтверджують копії самих відповідних постанов (а.с.52) , які були надані суду представником відповідача, а також зміст копії листа-відповіді Кодимського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.10.2024 року за вих. № 21-18-12153 на адвокатський запит (а.с.10) і відомості наявні у копії витягу з ВП спецрозділ щодо виконавчого провадження № 36489059 від 02.10.2024 року (а.с.11 на звороті - 12), які були надані суду представником позивача.

10.06.2013 року державним реєстратором Кодимського районного управління юстиції Ревуцькою А.О., на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої службиКодимського РУЮ Кушніра С.М. від 12.02.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 36489059, було прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 із його державною реєстрацією за записом № 1248357 та у виді арешту усього рухомого майна ОСОБА_1 із забороною відчужування з терміном дії до 07.03.2018 року, про що в сукупності свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформована 02.10.2024 року за № 397519339 (а.с.11) і зміст копії листа-відповіді Кодимського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.10.2024 року за вих. № 21-18-12153 на адвокатський запит (а.с.10), які були надані суду представником позивача, а також копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна виданий Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 07.03.2013 року № 40076218 (а.с.53), який були надані суду представником відповідача.

22.06.2013 року державним виконавцем державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області Следь О.В. було повернуто виконавчі документи стягувачу в рамках виконавчих проваджень № 36489059 і № 36489243 на підставі пункту 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, про що в сукупності свідчать копії відповідних постанов (а.с.56-57), які були надані суду представником відповідача, а також зміст копії листа-відповіді Кодимського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.10.2024 року за вих. № 21-18-12153 на адвокатський запит (а.с.10),яка була надана суду представником позивача.

При цьому, суд відзначає ту обставину, що в пунктах 2 резолютивної частини постанов державного виконавця державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області Следь О.В. від 22.06.2013 року про повернення виконавчих документів стягувачу в рамках виконавчих проваджень № 36489059 і № 36489243 (а.с.56-57) зазначене також прийняте державним виконавцем рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Позивач ОСОБА_1 здійснює оформлення спадщини після свого батька спадкодавця ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але спадкові права ще не оформлені, про що свідчить копія довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. від 07.10.2024 року № 275/02-14 (а.с.15) та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.08.2023 року № 73671298 про реєстрацію спадкової справи № 71125781 (а.с.9). Водночас із цим до складу спадщини входять право власності на нерухоме майно, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 017351 виданого Котовською райдержадміністрацією 10.08.2004 року (а.с.13).

26.09.2024 року адвокат Атаманчук Н.С. звернулась до Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із адвокатським запитом №04/09/24 (а.с.6) про отримання інформації щодо виконавчого провадження № 36489059, зокрема про накладення в рамках нього арешту та його скасування.

02.10.2024 року Кодимський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. №21-18-12153 надав лист-відповідь (а.с.10) на зазначений вище адвокатський запит, згідно якого, окрім вище наведених відомостей, повідомив про те, що зняти арешт з майна ОСОБА_1 та припинити оголошення заборони на його відчуження не є можливим, оскільки виконавче провадження знищено за збігом трирічного строку його зберігання.

20.09.2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видано довідку за № 8ААС63AGMGMVQJ9S (а.с.14), згідно якої станом на 20.09.2024 року ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Нормативно-правове обґрунтування:

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Першим реченням пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2015 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

- законодавство чинне на час виникнення спірних правовідносин:

Відповідно до положень ч.1 і абзацу другого ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі за текстом Закон № 606-XIV), що був чинним на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році,у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону № 606-XIV, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У відповідності до положень ч.2 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до положень ч.3-4 ст. 57 Закону № 606-XIV, копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, зокрема органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна, а сама постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.5 ст. 60 Закону № 606-XIV, в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

- законодавство чинне на час пред`явлення позову про звільнення майна з-під арешту у даній справі:

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом Закон № 1404-VIII), чинного на час пред`явлення позову про звільнення майна з-під арешту у даній справі, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно ч.4 ст. 59 Закону № 1404-VIIIпередбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Стаття 59 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, не передбачає право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Висновки суду

З огляду на те, що рішення про обтяження майна у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , як боржника в рамках виконавчого провадження № 36489059, приймалося державним виконавцем Відділу державної виконавчої службиКодимського районного управління юстиції Кушніром С.М./ ОСОБА_2 (інформація наявна в Реєстрі і у самій постанові з приводу конкретної особи державного виконавця є суперечливою, але це не впливає на оцінку обставин, які мають значення для вирішення даної справи), його державна реєстрація здійснювалась державним реєстратором Кодимського районного управління юстиції Ревуцькою А.О., а рішення про повернення виконавчого документа стягувачуприймалося державним виконавцем Відділу державної виконавчої службиКодимського районного управління юстиції Следь О.В., то суд не вбачає яких-небудь дій, рішень та/або бездіяльності у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо невжиття заходів спрямованих на зняття арешту майна накладеного в рамках виконавчого провадження № 36489059.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Тому суд не вважає за можливе в межах розгляду пред`явленого позову у даній справі надавати оцінку відповідності законодавству процедури самого накладення арешту на майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 36489059і її дотримання державним виконавцем і державним реєстратором, з огляду на те, що аналіз ст. 25, 33, 57 Закону № 606-XIV вказує на те, що на той час арешт на майно боржника міг бути накладений одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, але шляхом винесення окремої постанови про це. В той час як зміст інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформована 02.10.2024 року за № 397519339 (а.с.11) та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна виданий Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 07.03.2013 року № 40076218 (а.с.53) вказує на те, що підставою накладення арешту на майно ОСОБА_1 була саме постанови державного виконавця від 12.02.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 36489059. Хоча зміст самої постанови державного виконавця від 12.02.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 36489059 (а.с.52) взагалі не містить рішення державного виконавця про арешт на майна боржника.

Водночас із цим суд відзначає те, що рішення про припинення чинності арешту майна боржника ОСОБА_1 та скасування інших заходів примусового виконання рішення було прийнято державним виконавцем 22.06.2013 року одночасно при здійсненні повернення виконавчого документа стягувачу в рамках виконавчого провадження № 36489059 (а.с.56).

Суд звертає увагу на те, що у пункті 8.4 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2024 року у справі № 333/395/22 (провадження № 61-9753св23) зазначено, що стаття 50 Закону № 606 -XIV у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році, передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак, при цьому суд також звертає увагу і на те, що постанова державного виконавця державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області Следь О.В. від 22.06.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36489059 (а.с.56), за наявними в суду відомостями, до теперішнього часу не скасована.

Надані суду сторонами/їх представниками докази не містять в собі відомостей про те, що постанова державного виконавця від 22.06.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36489059 (а.с.56) була звернута або не була звернута до виконання в частині рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (пункт 2 резолютивної частини згаданої постанови), як і відомостей про причини її невиконання у разі все ж її звернення до виконання.

Окрім того третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кодимський ВДВС у Подільському районі Одеської області отримавши від представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03.12.2024 року копію постанови державного виконавця державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області Следь О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках виконавчого провадження № 36489059, згідно квитанції № 2180740 (а.с.59), також не надав суду жодних доказів звернення до виконання тієї постанови в частині рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (пункт 2 резолютивної частини згаданої постанови), як і відомостей про причини її невиконання у разі все ж її звернення до виконання.

Проте відсутність вказаних відомостей не впливає на можливість суду вирішити спір за позовом пред`явленим до відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки вони не належать до кола обставин, які мають значення для вирішення предмету цього позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 41).

При цьому, згідно першого речення ч.3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, ч.4 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 40).

Ураховуючи вище суд вважає, що заявлений позивачем позов пред`явлений до неналежного відповідача, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

В свою чергу посилання представника позивача в обґрунтування позову на правову позицію висловлену Касаційним цивільним судом Верховного Суду в своїй постанові від 06.05.2024 року у справі № 725/3352/23 суд вважає безпідставним, тому що правова ситуація у згаданій справі не є тотожною даній справі. Так правовий висновок у справі № 725/3352/23 стосувався ситуації коли питання про зняття з майна арешту накладеного в рамках виконавчого провадження порушувалось не стороною цього виконавчого провадження (боржником або стягувачем), а третьою особою, яка є власником або вважає себе власником майна на яке накладено арешт (зокрема спадкоємець боржника). Відтак у такій ситуації є виправданим пред`явлення позову особою, яка є власником або вважає себе власником майна на яке накладено арешт, саме до сторони незакінченого виконавчого провадження (боржником або стягувачем), так як вирішення такого позову у разі його задоволення може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна, зокрема можливості погашення боргу (для бордника) /задоволення вимоги (для стягувача) за рахунок такого майна, про що зазначалось у змісті мотивувальної частини постанови від 06.05.2024 року у справі № 725/3352/23 з посиланням на висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19). Однак, у даній справі позивачОСОБА_1 є саме особою, яка є боржником у рамках виконавчого провадження, в якому було накладено арешт майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 14360570, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кодимський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, вул. Соборна, 88, про звільнення майна з-під арешту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.03.2025 року.

Суддя Д.В. Вороненко