Справа № 134/1725/24
Провадження № 22-ц/801/451/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 134/1725/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Глушковою Тетяною Ігорівною, на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 12 грудня 2024 року у селищі Крижопіль під головуванням судді цього суду Зарічанського В.Г., повний текст рішення складено 17 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що в липні 2022 року ОСОБА_2 запропонувала придбати у неї земельну ділянку, на якій раніше знаходився житловий будинок, де вона проживала спільно однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, відповідач запевнила, що вона оформлює право власності на себе після смерті свого співмешканця ОСОБА_3 .

Відповідно до їхньої домовленості, вона внесла відповідачу аванс у розмірі 100 доларів, а після припинення воєнного стану в Україні домовилися про оплату у розмірі 11 500 грн. Зазначене підтверджується розпискою від 21.07.2022 року.

В подальшому їй стало відомо, що відповідно до записів погосподарської книги вищезазначена земельна ділянка була в користуванні ОСОБА_3 і що відповідач продала дану земельну ділянку іншим особам.

У зв`язку з цими обставинами, вона звернулася до відповідача відносно повернення наданого авансу, на що остання відмовилася.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Відповідно до відповіді на адвокатський запит № 02-24/1638 від 05.09.2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , рахувалася за ОСОБА_3 на праві користування.

На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача кошти, як вона вважала, отримані без достатніх правових підстав в розмірі 4100 грн, що еквівалентно 100 доларів США за курсом НБУ станом на 23.09.2024 року та судові витрати.

12.12.2024 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4100 грн та стягнено 1 211, 20 грн судового збору та 2 500 грн витрат за надання правничої допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Глушкову Т.І., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині розподілу судових витрат та стягнути із ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 5 300 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ні усно в судовому засіданні, ні у відзиві, ні окремим клопотанням сторона відповідача не заявляла обґрунтовану вимогу про зменшення судових витрат на правничу допомогу. Таким чином, вважає, що в суду першої інстанції не було підстав зменшувати заявлений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині вирішення позовних вимог по суті спору, тобто щодо повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 23.08.2024 року, укладений між адвокатом Глушковою Т.І, та ОСОБА_1 (а.с. 12), акт прийомупередачі робіт (надання послуг) за договором про надання правничої допомоги № б/н від 23.08.2024 року (а.с. 14), копію квитанції № 1/23 від 23.08.2024 відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила грошові кошти гонорар в сумі 5300 грн (а.с. 15).

Визначаючи розмір судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, які необхідно стягнути із відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір таких витрат є надто завищеним, адже дана цивільна справа не є складною, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, такий розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення».

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 756/15736/18 акцентував увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Схожі висновки зроблені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 520/5311/2020, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17 та інших.

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Зянько Н.Г. подала до суду першої інстанції заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 38-39), в якому зазначила, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не відповідає критерію обґрунтованості, а тому підлягає зменшенню.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши заперечення щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги, поданих представником відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення такого розміру витрат.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними вище обставинами та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Глушковою Тетяною Ігорівною, залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий