ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3018/24Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М.
Провадження № 22-ц/817/96/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Гичко К.С.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Федчишина Г.С.,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/3018/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 07 жовтня 2024 року, в справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та призначення його опікуном.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що ОСОБА_1 є його братом та особою з інвалідністю ІІ групи довічно, внаслідок психічного розладу, який не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує стороннього догляду.

За таких підстав, заявник просив визнати недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над ним опіку та призначити його опікуном.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року заяву задоволено частково.

Визнано недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради здійснювати опіку над недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до призначення йому опікуна.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Визначено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним два роки з моменту набрання ним законної сили.

Роз`яснено, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 300 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуном ОСОБА_1 - заявника ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи Суляви В.М. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник проживає разом з батьками і братом за адресою АДРЕСА_1 . Житло розташоване на восьмому поверсі десятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, житловою площею 28.1 кв.м. Згідно обстеження житлово-побутових умов, проведеного соціальним інспектором, умови проживання та догляду за хворим задовільні.

Вказує, що згідно з витягу з протоколу №5 засідання опікунської ради від 17 липня 2024 року, опікунська рада під час розгляду заяви ОСОБА_2 врахувала також, що відповідно до медичного висновку ОСОБА_2 за станом здоров`я може бути опікуном. Також прийнято до уваги, що батьки ОСОБА_5 , 1959 р.н., ОСОБА_6 , 1963 р.н., за станом здоров`я та віком не можуть належним чином виконувати обов`язки опікуна сина.

Разом з тим, опікунська рада при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради вирішила не погодити кандидатуру ОСОБА_2 в опікуни ОСОБА_1 , так як у хворого є інші рідні першої групи споріднення, які можуть здійснювати догляд, однак не вказано хто саме.

Вказує, що в судовому засіданні ним заявлялось клопотання визнати участь в судовому засіданні представника опікунської ради обов`язковою та надати суду повний текст протоколу №5 засідання опікунської ради №9 від 07 липня 2014 року та обґрунтувати свою позицію щодо непогодження кандидатури заявника та не направлення до суду відповідного подання. Однак, дане клопотання залишилось судом поза увагою.

Також звертає увагу на те, що з часу покладенням судом першої інстанції обов`язку з опіки над ОСОБА_1 на орган опіки і піклування, останні жодного разу не поцікавилися його життям та здоров`ям.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Федчишин Г.С. та заявник ОСОБА_2 просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, оскільки лише ОСОБА_2 може здійснювати опікунство над своїм братом ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, учасників справи, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 17 січня 1995 року та серії НОМЕР_2 від 16 листопада 1985 року.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 484158 від 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання довічно.

Згідно із висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 59 від 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 має такі обмеження життєдіяльності: самообслуговування, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку.

Відповідно до епікризу хворого ОСОБА_1 № 14304 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №141 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з діагнозом «Параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу».

Згідно із висновком судово-психіатричного експерта Тернопільської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» № 302 від 07 травня 2024 року, за результатами судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє тяжким, хронічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу, внаслідок чого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з витягом з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 17 липня 2024 року вбачається, що Заявник проживає разом з батьками і братом за адресою АДРЕСА_1 . Житло розташоване на восьмому поверсі десятиповерхового будинку, складається з двох кімнат житловою площею 28.1 кв.м.

Згідно з обстеженням житлово-побутових умов, проведеного соціальним інспектором, умови проживання та догляду за хворим задовільні.

Опікунська рада під час розгляду заяви ОСОБА_2 врахувала також, що відповідно до медичного висновку ОСОБА_2 за станом здоров`я може бути опікуном.

Також прийнято до уваги, що батьки ОСОБА_5 , 1959 р.н., ОСОБА_6 , 1963 р.н., за станом здоров`я та віком не можуть належним чином виконувати обов`язки опікуна сина.

Разом з тим, опікунська рада при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради вирішила не погодити кандидатуру ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 , оскільки є один з батьків, який може виконувати обов`язки опікуна сина.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому потребує опікуна. Разом з тим, суд зазначив, що оскільки в матеріалах справи відсутнє подання та/або висновок органу опіки та піклування щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над рідним братом ОСОБА_1 , тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви у вказаній частині.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.

Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Так, відповідно до витягу з протоколу №5 засідання опікунської ради від 17 липня 2024 року вирішено не погодити кандидатуру ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, загального захворювання, довічно, оскільки є один з батьків, який може виконувати обов`язки опікуна сина.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі Правила).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

Отже, суд першої інстанції правильно виснував про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_2 опікуном недієздатного брата ОСОБА_1 за відсутності подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Доводи апеляційної скарги про суперечливий зміст витягу з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 17 липня 2024 року, на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду з огляду на зазначені вище положення закону, а також практику Верховного Суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Що стосується судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України за розгляд такої категорії справ вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий

Судді