Провадження № 2/734/65/25 Справа № 734/3481/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 березня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Бузунко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Шапки О. О.,

у присутності позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Лущик О. М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав.

Позивач вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованого виконкомом Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками дитини є: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 . На даний час відповідач з донькою не проживає, дитина до матері не має почуттів, відповідачка не бажає забезпечувати доньці соціально-побутові умови, в тому числі і задля здобуття та отримання освіти. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про стан її здоров`я, не спілкується з нею, інтересу щодо проживання не виявляє, допомоги не надає, зловживає спиртними напоями.

Позивач та його представник у судовому засіданні просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлася, відзив на позовну заяву не подала. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`являвся.

Позивач, будучи допитаний як свідок, дав показання, що вони з відповідачкою та донькою проживали разом, проте в березні 2019 року відповідачка зібрала речі і пішла від них. Донька залишилася проживати з ним в с. Лутава, мати наразі проживає окремо в сусідньому населеному пункті - с. Карпилівка. Відповідач взагалі не турбується про дитину, інколи п`яна телефонує. Батьківські збори відвідує виключно він, мати взагалі не цікавиться навчанням дитини. Шлюб між ними вже розірвано. Дитина з матір`ю спілкуватись не хоче, оскільки мати п`є . Матеріально дитину матір не утримує. Всіма побутовими питаннями займається він.

Свідок ОСОБА_6 , директор Карпилівського ліцею, в якому навчається ОСОБА_3 , повідомила суду, що за час навчання дитини в ліцей спілкування було лише з батьком, матір жодного разу не бачила, батьківські збори вона не відвідувала (про цей їй повідомляла класний керівник ОСОБА_7 ). ОСОБА_7 прийшла до школи в 2015 році і вже тоді її на 1 вересня привів батько. ОСОБА_2 вона добре знає, оскільки свого часу її навчала. Наразі відповідачка зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Наскільки їй відомо, матір з дитиною не спілкується.

Свідок ОСОБА_8 , сусідка позивача, повідомила суду, що позивач проживає з дитиною, відповідачка з ними не проживає з 2019 року і з того часу вона її не бачила. Позивач всім та повністю забезпечує свою дитину - матеріально, турботою, опікою. Мама веде аморальний спосіб життя. Коли почалося повномасштабне вторгнення - ОСОБА_7 часто перебувала у неї і мама нею не цікавилася.

Судом також було заслухано думку ОСОБА_3 , яка повідомила суду, що вона проживає разом з батьком, з мамою не спілкується, оскільки вона зловживає спиртними напоями і це впливає на її (дитини) психічний стан. Коли мама проживала з ними - дозволяла собі кричати на неї, ображати, говорити погані речі. Всіма питаннями, пов`язаними з навчанням, побутом, її здоров`ям - займається батько, з яким проживає з 2019 року (мама тоді забрала речі і пішла проживати в село Карпилівка). З батьком їй проживати комфортно, від матері вона вже відвикла, оскільки та пила ще з самого її народження. В перший день повномасштабного вторгнення мама їй не телефонувала, а потім дуже рідко. Маму бачила востаннє приблизно 3-4 тижні тому випадково в населеному пункті Десна, до цього бачила її менше року тому. На її переконання, спілкування з мамою не принесе їй користі.

Під час судового розгляду цивільної справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованого виконкомом Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками дитини є: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до акту від 14 червня 2024 року про обстеження умов проживання ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_1 , в ході перевірки комісія встановила, що дитина проживає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина має свою кімнату, є всі умови для проживання та навчання. Мати не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків (а.с.12).

Рішенням Деснянської селищної ради від 19 липня 2024 року № 236 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з ухиленням її від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 13).

У частині першій статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження

№ 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18 (провадження № 61-3357св21) вказано, що

«тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідачка не підтримує стосунки з дочкою протягом тривалого часу, не цікавиться її життям, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, з метою захисту інтересів дитини та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі суд дійшов висновку про необхідність застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, статтями 164, 167 СК України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав також неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Відомості про учасників провадження:

ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 /.

ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 /.

Орган опіки і піклування Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області /вул. Ювілейна, 1А, смт Десна Чернігівського району Чернігівської області/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Олена БУЗУНКО