Номер провадження: 22-ц/813/3582/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Сергія Олександровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року, повний текст якого складено 26 листопада 2024 року та ухваленого під головуванням судді Яреми Х.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів,

встановив:

07.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд:

-звільнити його від сплати заборгованості аліментів в розмірі 110 656,80 грн. за період з 13.02.2016 року по 01.01.2021 року, що стягуються у виконавчому провадженні №51830692 згідно з розрахунком заборгованості від 26.07.2023 року Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони у період з 2005 року по 2011 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2005 року у справі № 2-10055/2005 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2005 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2012 року у справі № 2/1522/12648/11 було змінено розмір аліментів, що стягувались на підставі рішення суду від 21.10.2005 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, всього 900 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2011 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти будуть стягуватсиь за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця, заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 17.09.2022 року становить 190 325,66 грн.

Позивач зазначав, що у період з 13.02.2016 року по 06.01.2021 року перебував в полоні у піратів на території Туніської республіки, а тому не міг працювати та сплачувати аліменти. За таких обставин просив звільнити його від сплати аліментів у розмірі 110 656,80 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.204-208).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.215-218).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.03.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з недостатньою кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Таким чином, датою ухвалення цього судового рішення є 27.03.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2025 року (а.с.231), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.232-234, 241).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач, не мають істотного значення в розумінні ст. 197 СК України, є його ухиленням від сплати аліментів (а.с.204-208).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 8 п. 1ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання саме дитини, з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2005 року у справі № 2-10055/2005) було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2005 року і до 17.09.2022 року щомісячно, а також кошти на утримання дружини в розмірі 1/4 частина заробітку з 24.06.2005 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с.40-41).

Разом з тим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2012 року №2/1522/12648/11було змінено розмір аліментів, що стягувались на підставі рішення суду від 21.10.2005 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, всього по 900,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2011 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти будуть стягуватись за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (а.с.14-16).

На підставі рішення суду від 21.10.2005 року (№ 2-10055/2005) 15.11.2005 року було видано виконавчий лист №2-10055.

Згідно розрахунку заборгованості від 26.07.2023 року Приморського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 17.09.2022 року складає 190 325,66 грн.(а.с.28).

Апелянт вважає, що сума заборгованості є безпідставною та необґрунтованою, а розрахунок заборгованості таким, що порахований виконавцем невірно.

З цих підстав, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даному випадку розглядається справа за позовом про звільнення позивача апелянта у справі, від сплати заборгованості по сплаті за аліментами.

Тобто, предметом даного цивільного спору є саме стягнення заборгованості по аліментам на утримання дітей, призначеним за рішенням суду, оскільки боржник ОСОБА_1 у встановленому законом порядку розмір вказаного розрахунку заборгованості не оскаржив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у період з 13.02.2016 року по 06.01.2021 року ОСОБА_1 перебував у полоні у піратів на території Туніської республіки не знайшли свого підтвердження ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Так дійсно, а матеріалах справи міститься лист Міністерства закордонних справ України від 15.02.2021 року № 713, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебував на території Держави Лівія у період з 13.02.2016 року по 06.01.2021 року (а.с.29). Однак, вказаний лист не зазначає перебування ОСОБА_1 у полоні у піратів.

Більше того, згідно інформації, яка розміщена 08.01.2021 року на сторінці Офіційного інтернет представництва Президента України, ОСОБА_1 був членом екіпажу танкера Captain Khayyam, затриманого в територіальних водах Лівії 13.02.2016 року та у грудні 2017 року був засуджений лівійським судом до позбавлення волі строком на п`ять років (а.с.180-185).

Вказані докази спростовують твердження позивача про перебування його у полоні у сомалійських піратів і як підставу його звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Крім того, навіть якщо було б доведено перебування позивача в полоні у піратів, це не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, оскільки неповнолітні діти апелянта весь цей час потребували матеріального утримання.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вже зазначалось вище, згідно розрахунку заборгованості станом на 17.09.2022 року у ОСОБА_1 має місце заборгованість по аліментам у розмірі 190 325,66 грн. (а.с.28). Проте, з часу повернення до України (06.01.2021 року) апелянт будь-яких зусиль по сплаті вказаної заборгованості не прикладав.

На даний час заборгованість по аліментам апелянтом також не погашена та має місце.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 01.05.2024 року, тобто під час розгляду справи у суді першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у власність кв. АДРЕСА_1 , загальною вартістю 203 500,00 грн. (а.с.194).

Із вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки апелянт мав кошти на придбання нерухомого майна, він мав й можливість сплатити заборгованість по аліментам, однак цього не здійснив.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові з підстав того, що обставини, на які посилається апелянт, не мають істотного значення у розумінні ст. 197 СК України та є його ухиленням від сплати заборгованості по аліментам.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Колегія суддів також зазначає, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвеція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева