"26" березня 2025 р.
Справа 150/450/24
Провадження по справі №2/150/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Савковій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобов`язання згідно договору позики №2936101, укладеного 12.08.2021, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складає відповідно 45911 гривень 36 копійок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №2936101 на суму 3200,00 грн., який за угодою сторін підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 08.09.2021. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконала.

29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №2936101 від 12.08.2021, що укладався між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр» відповідно договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики №2936101 від 12.08.2021, що укладався між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив.

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем складає 45911,36 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3200,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 42711,36 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Окрім того, 26.02.2025 через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» позивачем скеровано до суду пояснення, згідно яких позивачу стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України з 01.03.2022. З огляду на зазначену обставину позивач просить стягнути із відповідача не 45911, 36 грн, як про те зазначається в прохальній частині позову, а 15671 грн. 36 коп. з яких 3200,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 8851,52 грн. заборгованість по відсотках за користування позикою, 3619,84 грн. заборгованість по відсотках на прострочену позику.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводить аргументи про те, що він з 01.03.2022 призваний до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022. Відтак, щодо сплати відсотків просить застосувати положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (військовослужбовці, які мають кредитні зобов`язання перед банком, мають право на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом). У зв`язку із наведеним визнає позов в частині стягнення кредитної заборгованості в розмірі 3200 грн. по кредитному договору, укладеному 12.08.2021 між ним та ТОВ «Маніфою».

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №2936101 на суму 3200,00 грн. Строком на 27 днів, який за угодою сторін підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (одноразовий ідентифікатор F76157). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.09.2021.

Відповідно до п.2.2 договору позики позика надається на умовах поверненя, платності та строковості в національній валюті гривні.

Відповідно до п.2.4.2 договору позики середньомісячний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.4.3 Договору).

Розмір процентів на прострочену позику фіксований 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п.2.5 Договору).

Згідно п.2.6 договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб сайті товариства протягом 3-х робочих днів з дати підписання договору.

Відповідно до п.п.3.1.1 Договору, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику визначеною в п.2.4.4 договору позики.

Згідно п.3.2.1 договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 Договору за кожен день прострочення.

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконав.

29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №2936101 від 12.08.2021, що укладався між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр» відповідно договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики №2936101 від 12.08.2021, що укладався між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 ст.1054 та частини 2 ст.1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

За змістом ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зав`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Таким чином, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 12.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 договору позики №2936101 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 3200,00 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст.638 ЦК України).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви при зверненні до суду, заборгованість відповідача перед позивачем складає 45911,36 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3200,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 42711,36 грн.

Однак, позивачем 26.02.2025 через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» до суду скеровано пояснення, згідно яких позивачу стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України з 01.03.2022. З огляду на зазначену обставину позивач просить стягнути із відповідача не 45911, 36 грн, як про те зазначається в прохальній частині позову, а 15671 грн. 36 коп. з яких 3200,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 8851,52 грн. заборгованість по відсотках за користування позикою, які були нараховані за процентною ставкою 1,99%; 3619,84 грн. заборгованість по відсотках на прострочену позику, які були нараховані за процентною ставкою 1,01%.

Пунктом 16 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Як вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , з 01.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, був призваний до лав Збройних Сил України, 01.03.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_1 ним прийнято присягу (а.с. 58-60).

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 з 01.03.2022, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Судом при цьому враховується, що договір позики №2936101, укладено 12.08.2021, а до лав Збройних Симл України Волошина призвано 01.03.2022.

З огляду на вище наведені обставини вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, підлягають задоволенню з врахуванням періоду з дати укладення кредитного договору до 01.03.2022, оскільки відповідач як військовослужбовець (відповідні докази про що надано відповідачем) згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів за кредитним договором з 01.03.2022.

Суд погоджується із розрахунком, проведеним позивачем з врахуванням того, що ОСОБА_1 з 01.03.2022 є військовослужбовцем.

Таким чином, суд задовольняє зменшені позивачем позовні вимоги та стягує із відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики в розмірі 15671,36 грн., яка складається із:

- 3200,00 грн. заборгованості за тілом кредиту;

- 8851,52 грн. заборгованіоті по відсотках за користування позикою, які були нараховані за процентною ставкою 1,99%;

- 3619,84 грн. заборгованість по відсотках на прострочену позику, які були нараховані за процентною ставкою 1,01%.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення кредитної заборгованості.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до кредитного договору.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» від 09.11.2023, 3460-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 гривень 00 копійок.

Відтак, сума судового збору, що підлягає до сплати за звернення юридичної особи до суду із позовною заявою майнового характеру становить не менше 3028 гривень та не більше 1059800 гривень.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 3028 гривень 00 копійок, про що свідчить платіжна інструкція № від 22.07.2024 (а.с.1).

Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» понесених ним при зверненні до суду судових витрат, зокрема, судового збору, з врахуванням положень частини першої статті 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1033 грн. 57 коп. (15671,36*3028:45911,36, де 15671,36 заборгованість за основною сумою боргу по договору позики, 3028 сума судового збору, 45911,36 загальна сума заборгованості по договору позики).

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті.

Визначаючись з розподілом витрат позивача на правничу допомогу, суд враховує, що ТОВ «Коллект Центр» скористалися правовою допомогою Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 (а.с. 38-39).

Згідно з наданою заявкою на надання юридичної допомоги №320 від 01.07.2024 сторони за Договором №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024, товариство - ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатське об`єднання - АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : надання усної консультації з вивченням документів 2 год. - 4000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 год.- 9000,00 грн. (а.с. 42).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, кількість судових засідань та їх тривалість, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 4000 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

На підставі ст., ст.525, 526, 538, 549- 551,611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 141, 263 - 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження 01144, м. Київ, вулиця Мечнікова, будинок, 3, офіс 306), заборгованість за договором позики №2936101 від 12.08.2021 в загальному розмірі 15671 (п`ятнадцяти тисяч шістсот сімдесяти однієї) гривні 36 (тридцять шість) копійок, яка складається із наступного:

- 3200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 8851,52 грн. заборгованість по відсотках за користування позикою;

- 3619,84 грн. заборгованість по відсотках на прострочену позику.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження 01144, м. Київ, вулиця Мечнікова, будинок, 3, офіс 306), судові витрати, понесені при зверненні до суду - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1033 (однієї тисячі тридцяти трьох) гривень 57 копійок, а також витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 (чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження 01144, м. Київ, вулиця Мечнікова, будинок, 3, офіс 306).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб НОМЕР_2 ).

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК