Провадження № 2/344/524/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю:секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи : органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить : стягнути із відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі 46 304,50 грн. за прострочення сплати аліментів, розмір яких визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.10.2021, у справі №344/9320/21, за період з 01.07.2021 по 28.05.2024; позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2010, від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2019 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем; вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 11.06.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи від періоду навчання ОСОБА_3 у 4 класі (2020/2021 навчальний рік) по теперішній час відповідач жодним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо здобуття сином повної загальної середньої освіти. З матір`ю дитини класний керівник не знайома, участі в батьківських зборах та інших шкільних заходах, відповідач не бере. Також медичних закладів чи лікарів разом з сином відповідач не відвідує. Довготривала відсутність участі відповідача у вихованні сина та забезпеченні здобуття ним повної загальної середньої освіти свідчить про ухилення відповідачем від виконання свої батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо сина.

Крім того, відповідач не виконує рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 в частині сплати аліментів, та станом на 29.05.2024 розмір пені за несплату аліментів становить 46304,50 грн. (а.с. 1-9).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.05.2024 справу передано для головуючій Кіндратишин Л.Р. ( а.с. 31-32).

Ухвалою суду від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ( а.с. 37-38).

11.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. 55-56).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задоволити. Додав, що відповідач жодним чином не цікавиться своїм сином, ні його здоров`ям, ні його вихованням протягом тривалого часу. Більше того, відповідач свою старшу доньку від першого шлюбу залишила повністю на позивача, і також не цікавиться її життям. Просив проводити заочний розгляд справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату і час судового розгляду. Подавши письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі через сайт «Судова Влада», правом на подання відзиву не скористалась, заяв про розгляд без участі не подала. Відтак, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши вступне слово представника позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьки: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 10).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021, справа №344/9320/21, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.06.2021, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до інформації, наданої на адвокатський запит, директора ліцею № 13 Івано-Франківської міської ради №01-20/42 від 06.04.2021, мати дітей - ОСОБА_2 , приділяла увагу вихованню дочки під час її навчання в 5-тому та зрідка в 6 -тому класах, брала участь у шкільному житті сина протягом його навчання в 1-3 класах, у листопаді 2019 ОСОБА_4 , забрала сина, ОСОБА_3 на навчання в м. Косів Івано-Франківської області (15.11.2019-31.08.2020) У 4 класі на контакт з класним керівником сина не виходила, в ліцей не приходила. Батько - ОСОБА_1 бере активну участь у навчанні ОСОБА_5 , яка перебуває на його утриманні з 7 класу, приніс документи ОСОБА_3 в 4 клас, цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори ( а.с. 16).

У психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_3 учня 4-Б класу Ліцею № 13 Івано-Франківської міської ради, №01-20/40 від 06.04.2021, зазначено, що ОСОБА_6 навчається у Ліцеї № 13 Івано-Франківської міської ради, крім періоду з 15.11.2019-31.08.2020, програмовий рівень учень засвоює на середньому рівні, з математики на початковому рівні, часто пропускає заняття, більшість через хворобу, комунікабельний, товариський. Батько цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори, мати займалася вихованням сина протягом його навчання в 1-3 класах, у 4 класі на контакт з класним керівником не виходила. ОСОБА_7 відноситься до матері і батька не як до подружньої пари, він усвідомлює, що йому комфортніше проживати з батьком, де йому все знайоме, є друзі, також висловив сум за стравами, які для нього готувала мати ( а.с. 17).

Згідно з відповіді, на адвокатський запит №1103-2/21 від 11.03.2021 щодо надання інформації щодо лікування у міській клінічній лікарні Івано-Франківської міської ради дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , директора КНП «Міська дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради» №01-09/157 від 17.03.2021, інформації щодо участі матері, ОСОБА_2 , у процесі вказаних дітей не виявлено ( а.с. 21-22).

Відповідно до інформації про участь батьків у вихованні ОСОБА_3 , директора ліцею №16 Івано-Франківської міської ради від 14.05.2024 №214/01-36, ОСОБА_6 навчається у Ліцеї №16 Івано-Франківської міської ради, на даний час є учнем 7-Г класу. Від 5 класу на батьківський зборах, в батьківській групі при обговоренні питань щодо навчального процесу, вирішенні проблем брав батько - ОСОБА_1 , який цікавиться шкільним життям сина, вчасно реагує на прохання або звернення класного керівника. З матір`ю дитини, ОСОБА_2 , класний керівник не знайома, на зв`язок з класним керівником чи іншими вчителями остання не виходила, участі в батьківських зборах та інших заходах навчального закладу не брала ( а.с. 24).

У характеристиці ОСОБА_3 учня 7 класу ліцею №16 Івано-Франківської міської ради, від 14.05.2024 №213/01-36, ОСОБА_6 навчається у Ліцеї №16 Івано-Франківської міської ради з вересня 2021, володіє навчальним матеріалом на достатньому і середньому рівні, навчається в повну міру своїх можливостей, бере активну участь у житті класу, врівноважений, самокритичний, доброзичливий, користується авторитетом серед однокласників та учнів ліцею. ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, батько бере активну участь у навчанні та вихованні сина ( а.с. 25).

Згідно з інформації ліцею №16 Івано-Франківської міської ради від 14.05.2024 №218/01-36, в ході бесіди ОСОБА_3 із практичним психологом ліцею №16, Івано-Франківської міської ради, було встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час проживає з батьком, з яким в нього хороші та довірливі відносини, та емоційно хороші стосунки з братом, сестрою та пані ОСОБА_9 , яка є його мачухою. Також ОСОБА_6 розповів, що він живе з батьком, а під час літніх канікул на короткий термін їздить до бабусі у м. Косів, де також проживає його мати. Однак, зі слів ОСОБА_8 у м. Косові за ним доглядає бабуся, він вважає, що його мама «хороша, тільки багато п`є алкоголю». Зі слів дитини, з батьком йому жити краще і комфортніше ( а.с. 26).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №45-10/1-24 від 01.05.2024, директора КНП «Міська дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради» від 06.05.2024 № 243/69, ОСОБА_2 медичний заклад або лікарів разом з дитиною ОСОБА_3 не відвідує, комунікація (присутність на прийомах, телефонних розмов, листування у мобільних додатках тощо) ОСОБА_2 з лікарем-педіатром ОСОБА_10 відсутня, інформація про участь ОСОБА_2 у лікуванні ОСОБА_3 в умовах стаціонару в КНП «ЦПМКДД» відсутня ( а.с. 28).

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 24.02.2025 №215, про розгляду питань органу опіки та піклування вирішено надати Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області висновок у справі відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 118).

Відповідно до додатку 2 до рішення виконавчого комітету міської ради від 24.02.2025 №215, висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також встановлено, що згідно телефонної розмови із ОСОБА_2 , повідомила, що вона щодо задоволення позову про позбавлення її батьківських праві та перебуває за кордоном ( а.с. 119-122).

У судовому засіданні свідки, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сусідами позивача за попереднім місцем проживання, дали покази про те, що ОСОБА_8 його мати не цікавилася; не проживала разом з ОСОБА_1 та сином. Не приходила до них.

У судовому засіданні свідок, ОСОБА_5 , яка є донькою відповідачки, а позивач є її вітчимом, з яким вона проживає тривалий час, дала покази, що мати не приймає участі у вихованні брата ОСОБА_8 . Мати не водила його до школи, не відвідувала батьківські збори, не проводила з ним час. На даний час, перебуваючи в Україні, ОСОБА_2 не цікавиться ОСОБА_8 , не телефонує йому, не намагається зустрітись. Невідомо по якій причині таке відбувається. Останній раз між братом та матір`ю мало місце спілкування, як пригадує коли йому було 8 років, і вона була у стані алкогольного сп`яніння. Після цього, брату було не дуже добре. Особисто вона з матір`ю не спілкується.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 СК України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч. 2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та за п.4 ст. 14 СК України є хронічними алкоголіками або наркоманами. З підстави за п. 2 мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За змістом, характером та значенням, як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід, як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

У даній цивільній справі відповідач, будучи (вважаючись) належним чином повідомленою про судові засідання у справі, не скористалася правом з`явитися в судове засідання та надати власні пояснення щодо порядку здійснення та виконання нею своїх батьківських обов`язків по відношенню неповнолітнього сина.

При цьому, судом неодноразово відкладалися судові засідання, в том числі і з метою надання можливості відповідачу особисто з`явитися в судове засідання, однак таким правом відповідач не скористалася.

Разом з тим, згідно з висновком органу опіки та піклування, відповідач не скористалася правом на явку на засідання комісії та надання власних обставин з приводу нехтування обов`язками щодо виховання сина. При виході працівників служби у справах дітей за місцем проживання відповідача 11.11.2024, не дозволила обстежити умови проживання і не прийшла надати письмові пояснення. У подальшому в телефонній розмові повідомила працівнику служби, що не буде брати участь у засіданні і просить справу розглядати питання без неї, не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо сина. При цьому, суд не приймає таку заяву про відсутність заперечень щодо позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина, оскільки така є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства та інтересам дитини.

Однак, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 чи інших осіб чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною, у їх вихованні.

Жодних обставин поважності причин того, що ОСОБА_2 не займається вихованням свого сина, судом не встановлено.

Судом не встановлено також обставин, а стороною відповідача такого не доведено належними та допустимими засобами доказування, що ОСОБА_1 чинить будь-які перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, участі у його вихованні, з огляду, в тому числі, і на вік дитини, який вже є 14-річним хлопчиком, свідомим в плані батьківського сприйняття та прийняття рішення про спілкування з матір`ю.

На даний час син ОСОБА_8 перебуває на утриманні та вихованні батька, який також займається вихованням доньки відповідачки ОСОБА_13 , яка у психолого-педагогічних характеристиках та показах, даних як свідок, вказала, що не бажає спілкуватись з матір`ю. Вказує, що така під час телефонних розмов та переписки залякує її, шантажує, ображає ( а.с. 18).

Мати, ОСОБА_8 , як вищезазначено, з класним керівником незнайома, жодного разу не була на батьківських зборах, не цікавилася навчанням та шкільним життям сина з 2021 року.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на висловлену Верховним Судом правову позицію у постанові від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21.

Під час перегляду судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не відстоює свою позицію в суді ( хоча належним чином повідомлена про розгляд справи, враховуючи, що така у провадженні суду перебуває з травня 2024 року). Належні докази на підтвердження того, що відповідач піклується про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_8 , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини (в разі потреби), спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини; створює умов для отримання ним освіти, - в матеріалах справи відсутні. На переконання суду, між неповнолітнім ОСОБА_3 та його матір`ю немає психологічного та духовного контакту, який, на думку суду, було втрачено саме з вини відповідача через пасивне відношення останньої до своїх батьківських прав, виконання батьківських обов`язків, відсутність будь-якого інтересу до дитини.

Можливості на даний час змінити поведінку ОСОБА_2 у кращий бік по відношенню до виховання дитини суд не вбачає, обставин, які б свідчили про відсутність її вини у невиконанні батьківських обов`язків, судом не встановлено.

Відтак, вищевказані обставини свідчать про те, що поведінка матері, пов`язана з її самоусуненням від виконанням батьківських обов`язків, суперечить інтересам дитини ОСОБА_8 , позбавляє його відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації навіть самих простих невід`ємних прав та обов`язків.

При цьому, у постанові від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21 Верховний Суд наголосив, що «права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків».

З огляду на все викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_8 , є обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню.

Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку статті 169 СК України, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

На підстав наведеного, суд дійшов висновку, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак позов в частині позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача на користь позивача неустойки ( пені) у розмірі 46 304,50 грн. за прострочення сплати аліментів, розмір яких визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.10.2021, у справі №344/9320/21, за період з 01.07.2021 по 28.05.2024, то суд зазначає наступне.

Сторона позивача вказує, що до виконання виконавчий лист зі сплати аліментів не було пред`явлено, оскільки очікував на добровільну сплату аліментів, а також уникнення перешкод, які б дозволяли відповідачці працювати за кордоном через заборгованості за сплати аліментів. Однак відповідач аліменти за рішенням суду не сплачує.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження 61-16670сво19)).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Верховний Суд у постанові № 761/893/23, за схожих обставин вказав, що «матеріали справи не містять доказів того, шо позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (15 вересня 2022 року) зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів. Отже, відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з листопада 2012 року по серпень 2022 року включно, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами».

На підставі наведеного, установивши, що з часу набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 (справа №344/9320/21 ), яким з відповідача стягнуто аліменти без пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання (відсутні докази видачі такого виконавчого листа) у ОСОБА_1 були відсутні майнові претензії (активні дії) до відповідача щодо сплати аліментів ( належні та достатні докази звернення щодо необхідності сплати аліментів, невиконання домовленостей, умов таких домовленостей, повідомлення про номер рахунку чи інші способи для сплати). Позивач не вчиняв жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів, відтак підстав для стягнення пені за несплату аліментів за період з 01.07.2021 по 28.05.2024 не встановлено. Відтак у такій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі наведеного та керуючись 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити - частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволення іншої частини вимог позову про стягнення пені - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання : АДРЕСА_2 .

Третя особа : Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, , адреса : вул. Грушевського,21, м. Івано-Франківськ.

Повне рішення - 26.03.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.