Єдиний унікальний номер 725/7683/24
Номер провадження 6/725/53/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Державний експортно-імпортний банк України», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У серпні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви вказував, що на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 70647892 з примусового виконання виконавчого листа №2-873/2009, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 23 листопада 2010 року про стягнення суми боргу за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно, виконавче провадження відкрито постановою виконавця від 11 січня 2023 року.

Зокрема, в резолютивній частині виконавчого листа № 2-873/2009, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 23 листопада 2010 року зазначено: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Чернівецької філії заборгованість за кредитним договором № 717107С29 від 27 липня 2007 року у сумі 15 148 118, 77 грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме майно: ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000га, цільове призначення для переобладнання складських приміщень, відкритих складських майданчиків та офісу 1.1.6 Іншої комерційної діяльності, кадастровий номер :66:001:0013 та розташований на ній об`єктнезавершеного будівництва, адмінбудівлі (виділене в натурі нерухоме майно) літ Б, готовність якого становить 99 %, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 123441, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 15 червня 2007 року , на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2004 року № 9320, договору купівлі-продажу від 6 червня 2007 року № 5116, рішення Чернівецької міської ради виконавчого комітету від 27 березня 2007 року № 226/5; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ЗАТ «Буковина Молдагропромбуд», ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі чернівецької філії витрати на оплату судового збору в сумі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи в сумі 30 грн.

Разом з тим вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа № 2-873/2009, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 23 листопада 2010 року таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із повним виконанням боржником судового рішення.

Зокрема вказував, що у виконавчому листі було зазначено порядок і спосіб виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно, що є предметом іпотеки й відповідно в рамках примусового виконання рішення суду було реалізовано належний боржнику предмет іпотеки земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,10000 га кадастровий номер :66:001:0013 та розташований на ній об`єктнезавершеного будівництва, адмінбудівлі (виділене в натурі нерухоме майно) літ Б, готовність якого становить 99 %, шляхом проведення електронних торгів, що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 1 серпня 2018 року.

В подальшому Відділ примусового виконання рішень звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, й ухвалою у справі № 2-873/2009 від 24 березня 2023 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було відмовлено в задоволенні заяви, оскільки рішенням суду встановлено спосіб його виконання саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, приймаючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, переважне перед іншими стягувачами. При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначити, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Вказує, що зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, згідно якого звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованостіза кредитом, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальною нормою - ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а не загальними нормами ЦК України, які регулюють відносини, пов`язані з основним зобов`язанням.

Таким чином вважає, що в ухвалі № 2-873/2009 від 24 березня 2023 року, яка набрала законної сили, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальші дії виконавця щодо звернення стягнення на інше майно чи кошти боржника будуть зміною суті самого рішення суду, яким вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також вказував, що відповідно до рішенняПершотравневого районного суду м. Чернівці, на виконання якого видано виконавчий лист, зобов`язання ОСОБА_1 перед банком були забезпечені іпотечним майном, на яке було звернуто стягнення в даному виконавчому провадженні.

Вважає, що оскільки передбачено стягнення з двох відповідачів, суд у рішенні визначив спосіб його виконання ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на належне йому майно, що було предметом іпотеки, а отже звернення стягнення на предмет іпотеки це встановлений судом порядок і спосіб виконання рішення суду як одним із боржників.

Крім того, те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є способом виконання рішення суду підтверджується також додатковим рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 березня 2011 року, в якому суд прямо вказав, що рішенням суду від 6 квітня 2009 року було задоволено позов про стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Дане рішення суду набрало законної сили та не було оскаржено стягувачем, а отже стягувач погодився з обставинами, встановленими даним рішенням, тому дані обставини мають преюдиційне значення.

Крім того рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2009 року стягнуто заборгованість з кількох солідарних божників, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПП «Гермес» При цьому, виконання даного рішення перебувало одночасно у провадженні кількох виконавчих служб і кожна з них проводила стягнення повної суми заборгованості з кожного з солідарних боржників, що суперечить змісту судового рішення та правовій суті солідарної відповідальності. Зокрема, з ОСОБА_2 Хотинським відділом ДВС стягнуто 208427, 28 грн. та виконавче провадження щодо неї закінчено на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», проте стягнута сума не була врахована виконавчою службою при відкритті виконавчого провадження на залишок заборгованості ОСОБА_1 . Крім того, згідно відповіді Господарського суду Чернівецької області від 12 липня 2023 року майно ще одного солідарного боржника ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд» було реалізовано з торгів і виручені кошти перераховані на рахунок стягувача, а тому вважає, що стягувач діяв недобросовісно, оскільки при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження не повідомив виконавчу службу про виконання судового рішення з урахуванням проведення стягнення з інших солідарних боржників.

Посилаючись на вказане, а також положення ст. 432 ЦПК України просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-873/2009, виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці 23 листопада 2010 року на виконання рішення суду від 6 квітня 2009 року.

Представник банку не погоджуючись із поданою заявою, на адресу суду подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні заяви. Зокрема, в обґрунтування заперечень вказував, що на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2009 року видано виконавчий лист від 23 листопада 2010 року щодо боржника ОСОБА_1 , згідно якого стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ПП «Гермес-АН» на користь банку заборгованість за кредитним договором № 711007С29 від 27 липня 2007 року в сумі 15 148 118, 77 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме майно ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га кадастровий номер :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлі (виділене в натурі нерухоме майно) літ Б, готовність якого становить 99 %.

При цьому, заява ОСОБА_1 ґрунтується на тому, що ним повністю виконано рішення суду у зв`язку із тим,що у виконавчому листі визначено порядок і спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який було реалізовано згідно із Актом про реалізацію предмета іпотеки від 1 червня 2018 року, а також того, що заставне майно інших майнових поручителів: ОСОБА_2 та ЗАТ «Буковина Молдагропромбут» було реалізоване в процесі виконавчого провадження та банкрутства, а кошти від реалізації перераховано стягувачу. Вважає, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2009 року чітко визначено спосіб його виконання стягнення з позичальника та поручителя суми боргу за кредитним договором в солідарному порядку та звернення стягнення на предмети іпотеки, передані в забезпечення іпотекодавцями за іпотечними договорами, тобто рішенням суду чітко визначено спосіб виконання як стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, так і звернення стягнення за іпотечними договорами.

При цьому, доводи заявника, що наведені в ухвалі суду від 24 березня 2023 року обставини, якою відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду мають преюдиційне значення в частині визначення рішення суду порядку та способу його виконання, а саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки не потребують доказуванню лише ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Однак, в даному випадку резолютивна частина не містить обставин що мають преюдиційне значення та щодо яких виник спір, а є лише оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися та мотивами судового рішення.

Крім того зазначав, що основне зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором було забезпечено не лише іпотекою, а також й порукою ПП «Гермес-АН`й відповідно таке забезпечення має акцесорний додатковий до основного зобов`язання характер і не можу існувати самостійно. В розумінні ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 зазначено, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вивозі. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Таким чином вважає, що виходячи із вказаної правової позиції, задовольняючи позов Банку до ОСОБА_1 , поручителя ПП «Гермес-АН», в силу того, що забезпечувальне зобов`язання - порука має акцесорний, додатковий характер до основного зобов`язання та не може існувати самостійно, наявну заборгованість було стягнуто в солідарному порядку із боржника та поручителя, тобто з кожного із них й відповідно доводи заявника про подвійне стягнення є безпідставними.

Також вказав, що на виконання рішення суду із стягнутої заборгованості в розмірі 15 148 118, 77 грн. було погашено лише 2 814 648,98 грн. й відповідно даний факт встановлено апеляційним судом, а тому доводи заявника в частині повного виконання рішення суду є безпідставними й відповідно підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2024 року заяву прийнято до провадження судді Піхало Н..В. та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву та просив про її задоволення з підстав, викладених у даній заяві.

Представник Банку заперечував проти задоволення заяви, вказуючи на її безпідставність та відсутність доказів щодо повного виконання заявником рішення суду про стягнення суми боргу за кредитним договором, а також підтримав вказані у запереченні доводи щодо відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Так, судом установлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2009 року у справі №2-873/2009 задоволено позовні вимоги ВАТ «Укрексімбанк», яке змінило найменування на АТ «Укрексімбанк», до ОСОБА_1 , ПП «Гермес-АН», ОСОБА_2 , ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд» про стягнення суми боргу за кредитним договором та стягнуто солідарно із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ «Укрексімбанк» в особі Чернівецької філії заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року №71107С29 у сумі 15 148 118,77 грн.

Звернено стягнення на предмети іпотеки, а саме: на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлю (виділене в натурі нерухоме майно літ «Б», готовність якого становить 99 %), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 - нежитлові будівлі, які складаються із: будівлі бані літ. «А-2»; будівлі пральні-котельні літ. «Б»; будівлі майстерні літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; насосної літ. «Д»; сараю літ. «Ж»; огорожі № 1-2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; на єдиний майновий комплекс ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд», до складу якого входять усі види майна, призначені для діяльності названого товариства, включаючи рухоме та нерухоме майно, сировину, продукцію, права вимоги та всі інші права, та на все майно, в тому числі основні фонди та оборотні засоби, а також інші цінності, що відображені в самостійному балансі товариства, або з будь-якої причини не відображені в балансі, але є власністю товариства або стануть його власністю у майбутньому, зокрема: адміністративний корпус літ. «А» площею 440,4 кв. м; магазин літ. «Б» площею 172,02 кв. м; склад літ. «В» площею 385,28 кв. м; майстерня літ. «Г» площею 193,8 кв. м; майстерня літ. «Д» площею 102,6 кв. м; гаражі літ. «Е» площею 585,2 кв. м; гаражі літ. «Ж» площею 444,7 кв. м; компресорна літ. «З» площею 15,8 кв. м; вбиральня літ. «І» площею 16,1 кв. м; огорожа № 1; огорожа № 2; огорожа № 3; адміністративний будинок літ. «А» площею 505,4 кв. м; їдальня літ. «Б» площею 1 314,3 кв. м; вбиральня літ. «В» площею 17,6 кв. м; пульт керування літ. «Г» площею 20,3 кв. м; трансформаторна літ. «Д» площею 36 кв. м.Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 53-55).

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 16 березня 2011 року у справі № 2-873/2009 вирішено питання щодо вартості кожного об`єкта, на який звертається стягнення, зокрема зазначено, що:загальна заставна вартість переданого ОСОБА_1 в іпотеку майна становить 2 430 000 грн та підлягає стягненню для задоволення вимог банку; загальна заставна вартість переданого ОСОБА_2 в іпотеку майна становить 2 000 000 грн та підлягає стягненню для задоволення вимог банку; загальна заставна вартість переданого ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд» в іпотеку майна становить 8 500 000 грн та підлягає стягненню для задоволення вимог банку.

23 листопада 2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист №2-873/2009 щодо боржника ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 06 квітня 2009 року, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитивним договором №71107С29 від 27.07.2007 року у сумі 15 148 118,77 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме майно ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлю (виділене в натурі нерухоме майно літ «Б», готовність якого становить 99 %), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 56).

Вищевказаний виконавчий лист неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, та в останнє стягувач пред`явив його до примусового виконання у листопаді 2023 року, подавши відповідну заяву про стягнення із ОСОБА_1 залишку заборгованості за виконавчим листом № 2-873/2009 у розмірі 13 506 706,04 грн.

Постановою державного виконавця Відділу ПВР УЗПВР у Чернівецькій області Павлюка А.Г. від 11 січня 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-873/2009, виданого 23 листопада 2010 року Першотравневим районним судом міста Чернівців.

При цьому, як убачається з постанови Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, заявник не погоджуючись із даною постановою державного виконавця, 16 лютого 2023 року звернувся до Відділу ПВР УЗПВР у Чернівецькій області із заявою про закінчення виконавчого провадження, в якій повідомив про повне виконання боржником рішення згідно з виконавчим листом №2-873/2009, зазначивши, що у виконавчому документі визначено порядок і спосіб виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно, що є предметом іпотеки, тоді як 01 червня 2018 року предмет іпотеки (земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :66:001:0013 та розташовану на ній адмінбудівлю літ. «Б» зі ступенем готовності 99 %) було реалізовано шляхом проведення електронних торгів за ціною 1 906 640 грн, що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 01 червня 2018 року .

Листом від 23 лютого 2023 року №890 Відділ ПВР УЗПВР у Чернівецькій області повідомив заявнику про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки у резолютивній частині виконавчого листа №2-873/2009 не визначений спосіб його виконання, про який зазначає сторона боржника, а саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому, 17 березня 2023 року начальник Відділу ПВР УЗПВР у Чернівецькій області Дворський В.В. звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із заявою про роз`яснення рішення цього суду від 06 квітня 2009 року у справі №2-873/2009, в якій просив роз`яснити, чи є звернення стягнення на передане ОСОБА_1 в іпотеку майно єдиним способом виконання судового рішення в частині стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором й відповідно ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2023 року у справі №2-873/2009 у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено з тих підстав, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2009 року встановлено порядок його виконання, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначено, що подальші дії виконавця щодо звернення стягнення на інше майно, кошти боржника будуть зміною суті самого рішення суду, яким вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки .

Зокрема, у вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що подальші дії виконавця щодо звернення стягнення на інше майно, кошти боржника будуть зміною суті самого рішення суду, яким вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, тоді як забезпечення виконання судового рішення за допомогою заходів, які прямо не передбачені судовим рішенням та без дотримання встановленого статтею 435 ЦПК України порядку зміни способу виконання рішення суду, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном.

Разом з тим, не погоджуючись із постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, заявник звернувся із відповідною скаргою до суду, вказуючи на те, що оскільки всупереч вищенаведеним висновкам, викладеним в ухвалі від 24 березня 2023 року Першотравневого районного суду м. Чернівці, справа №2-873/2009, котрі підтверджують, що порядком виконання рішення цього суду від 06 квітня 2009 року є саме звернення стягнення на предмет іпотеки, та, незважаючи на фактичне виконання вказаного рішення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, державний виконавець не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, його дії свідчить про зловживання з боку виконавця процесуальними правами.

В подальшому, постановою апеляційного суду Чернівецької області від 12 серпня 2024 року в задоволенні скарги заявника про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця відмовлено та вказано, що питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України (а.с.46-52).

При цьому, апеляційним судом вказано, що посилання скаржника на те, що набрала законної сили ухвала Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2023 року у справі №2-873/2009, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, і в якій міститься висновок, що «…основний зміст рішення суду - це звернення стягнення на предмет іпотеки на визначену суму боргу…», не заслуговують на увагу, оскільки примусовому виконанню підлягає рішення суду, а не його роз`яснення, і преюдиційне значення в силу ч.4 ст.82 ЦПК України мають місце встановлені обставини, а не висновки суду.

Зокрема, звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заявник вказував, що виконавчий лист у справі №2-873/2009 видано для примусового виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2009 року.Підставою для прийняття вказаного рішення суду була заборгованість по кредитному договору № 71107С29, який було укладено 27 липня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 . Оскільки станом на даний час заборгованість за кредитним договором, в рахунок погашення якої рішенням було звернуто стягнення на належне заявнику нерухоме майно, а також майно інших майнових поручителів, погашена у повному обсязі, що свідчить про те, що обов`язок боржника відсутній у зв`язку із його повним виконанням боржником, вважає, що наданий час стали наявними підстави, передбачені ч.2 ст.432ЦПК України для визнання виконавчого листа, виданого 23 листопада 2010 року № 2-874/2009 , таким, що не підлягає виконанню.

Так, пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

При цьому, частиною 1 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Зі змісту ч. 2 ст. 432 ЦПК України слідує, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, згідно п. 5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження`є закінчення виконавчого провадження.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.

Матеріально-правові підстави для припинення цивільно-правових зобов`язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання тощо.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Разом з тим, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Також слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Разом з тим, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже було встановлено судом, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2009 року у справі №2-873/2009 позовні вимоги ВАТ «Укрексімбанк до ОСОБА_1 , ПП «Гермес-АН», ОСОБА_2 , ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд» про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ «Укрексімбанк» в особі Чернівецької філії заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року №71107С29 у сумі 15 148 118,77 грн., а також звернено стягнення на предмети іпотеки, а саме: на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлю (виділене в натурі нерухоме майно літ «Б», готовність якого становить 99 %), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 - нежитлові будівлі, які складаються із: будівлі бані літ. «А-2»; будівлі пральні-котельні літ. «Б»; будівлі майстерні літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; насосної літ. «Д»; сараю літ. «Ж»; огорожі № 1-2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; на єдиний майновий комплекс ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд», до складу якого входять усі види майна, призначені для діяльності названого товариства, включаючи рухоме та нерухоме майно, сировину, продукцію, права вимоги та всі інші права, та на все майно, в тому числі основні фонди та оборотні засоби, а також інші цінності, що відображені в самостійному балансі товариства, або з будь-якої причини не відображені в балансі, але є власністю товариства або стануть його власністю у майбутньому, зокрема: адміністративний корпус літ. «А» площею 440,4 кв. м; магазин літ. «Б» площею 172,02 кв. м; склад літ. «В» площею 385,28 кв. м; майстерня літ. «Г» площею 193,8 кв. м; майстерня літ. «Д» площею 102,6 кв. м; гаражі літ. «Е» площею 585,2 кв. м; гаражі літ. «Ж» площею 444,7 кв. м; компресорна літ. «З» площею 15,8 кв. м; вбиральня літ. «І» площею 16,1 кв. м; огорожа № 1; огорожа № 2; огорожа № 3; адміністративний будинок літ. «А» площею 505,4 кв. м; їдальня літ. «Б» площею 1 314,3 кв. м; вбиральня літ. «В» площею 17,6 кв. м; пульт керування літ. «Г» площею 20,3 кв. м; трансформаторна літ. «Д» площею 36 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 53-55).

Дане рішення суду набрало законної сили та сторонами не оскаржувалося.

23 листопада 2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-873/2009, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Гермес-АН» на користь ВАТ Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитивним договором №71107С29 від 27.07.2007 року у сумі 15 148 118,77 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме майно ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлю (виділене в натурі нерухоме майно літ «Б», готовність якого становить 99 %), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 56).

При цьому, вищевказаний виконавчий лист неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Зокрема, в рамках виконання вищевказаного рішення суду державним виконавцем було реалізовано на прилюдних торгах майно боржника ОСОБА_1 , ціна продажу якого становила 1 906 640,00 грн. та дана сума не покривала стягнену судом суму кредитної заборгованості в розмірі 15 148 118,77 грн. й відповідно не може слугувати підтвердженням фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом № 2-873/2009, а у випадку реалізації заставного майна, повинна бути лише зарахована стягувачем як погашення загальної заборгованості за договором, та як наслідок підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цій частині.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Крім того, судом також встановлено, що одночасно у проваджені різних виконавців знаходились виконавчі листи щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Зокрема, згідно відомостей Хотинського відділу державної виконавчої служби на примусовому виконанні якої перебував виконавчий лист № 2-873/ 2009, виданий судом 23 листопада 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухомого майна ОСОБА_2 , вказане виконавче провадження завершено 25 травня 2012 року на підстав п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та від реалізації належного ОСОБА_2 іпотечного майна згідно платіжного доручення на рахунок Банку було перераховано 208427, 28 грн. (а.с.75-76, т. 5).

Крім того, судом витребувано з господарського суду Чернівецької області матеріали справи щодо процедури банкрутства ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд»- іншого майнового поручителя.

При цьому, як встановлено судом, відповідно до ухвали господарського суду Чернівецької області від 22 вересня 2015 року в справі про визнання банкрутом (справа № 9/5027/32-б/2011) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс з подальшою ліквідацією товариства та на користь банку на погашення заборгованості за рахунок реалізованого іпотечного майна було перераховано кошти в сумі 1 029 037, 47 грн.

При цьому, як убачається з Інформації, наданої АТ «Укрексімбанк» від 25 вересня 2023 року на запит апеляційного суду, на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2009 року у справі №2-873/2009 на рахунок банку надійшли грошові кошти у загальному розмірі 2 814 648,98 грн, з яких: 1 792 811,28 грн - на погашення основного боргу за кредитним договором від 27 липня 2007 року №71107С29; 1 014 337,70 грн - на погашення процентів за кредитним договором; 7 500,00 грн - на погашення комісії за кредитним договором (а.с. 57, т. 1).

Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду в розмірі 15 148 118,77 грн. в рамках виконавчих дій не була погашена в повному обсязі та залишок несплаченої суми боргу згідно інформації банку становить 13 506 706,04 грн., а тому звернення стягнення на предмети іпотеки, яке реалізовано в рамках виконавчого провадження та процедури банкрутства не забезпечило виконання зобов`язань в повному обсязі.

До того ж, на підтвердження протилежного заявником жодних доказів до суду не надано, як і доказів оскарження, у встановленому законом порядку, оцінки вартості майна, що зараховано в рахунок погашення заборгованості.

Враховуючи наявність непогашеної заборгованості за судовим рішенням, Банк у листопаді 2023 року пред`явив до примусового виконання виконавчий лист, подавши відповідну заяву про стягнення із ОСОБА_1 залишку заборгованості за виконавчим листом № 2-873/2009 у розмірі 13 506 706,04 грн.

За таких обставин, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у зв`язку із тим, що заборгованість за кредитним договором, в рахунок погашення якої рішенням було звернуто стягнення на належне заявнику нерухоме майно, а також майно інших майнових поручителів, погашена у повному обсязі, що свідчить про те, що обов`язок боржника відсутній у зв`язку із його повним виконанням боржником, відсутні.

Щодо доводів заявника в частині того, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2009 року у справі №2-873/2009 було визначено спосіб та порядок його виконання саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, то суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною першою, пунктом 5 частини третьої ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18).

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/1478/15 вказано, що законодавець у частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій становлять факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами права, які повинні бути застосовані у такому випадку.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України (постанова Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 314/738/15-ц, провадження № 61-22576св18).

Також слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Як убачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2009 року, основне зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором було забезпечене не лише іпотекою, а й порукою ПП «Гермес-АН».

При цьому, зі змісту вищевказаного рішення також убачається, що на підставі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та згідно п. 4.2 кредитного договору 23 серпня 2008 року банком направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, а саме: дострокового виконання всіх зобов`язань із попередженням про звернення стягнення на заставне майно.

7 грудня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із письмовою заявою про те, що він фінансово не спроможний погасити суму заборгованості по кредиту і просив задовольнити вимоги кредитора шляхом звернення стягнення на заставне майно та майно поручителів.

З іпотечних договорів убачається, що загальна заставна вартість предметів іпотеки за домовленістю сторін складає 12 930 000 грн., однак станом на 12 січня 2009 року сума заборгованості за кредитом в гривневому еквіваленті становить 15 148 119, 77 грн, тому заставного майна недостатньо для погашення існуючої заборгованості , у зв`язку із чим Банк просив задовольнити вимоги як зі ОСОБА_1 і фінансового поручителя ПП «Гермес-АН» в солідарному порядку, так і з поручителів ОСОБА_2 та ЗАТ «Буковина - Молдагропромбуд» шляхом звернення стягнення на заставне ними майно та стягнути судові витрати.( а.с. 53 звор. Сторона).

Крім того, в мотивувальній частині рішення вказано, що з відповідача ОСОБА_1 та ПП «Гермес-АН» необхідно стягнути цю заборгованість та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: заставне майно відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд», а також стягнути солідарно з відповідачів кошти на оплату судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи в сумі 30 грн. на користь позивача ( а.с. 54).

Таким чином, враховуючи зміст заявлених банком позовних вимог, Банк виходячи з того, що вартості іпотечного майна не вистачало для погашення всієї суми заборгованості станом на 12 січня 2009 року, просив суд стягнути суму боргу як з позивальника, та і з фінансового поручителя солідарно, а також звернути стягнення на іпотечне майно й відповідно суд при поставленні рішення встановив спосіб виконання рішення від 06 квітня 2009 року саме шляхом звернення стягнення на заставлене майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а також способом задоволення вимог кредитора було визначено солідарне стягнення боргу з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором з одночасним зверненням стягнення на предмети іпотеки.

При цьому, дане рішення суду набрало законно сили та сторонами не оскаржувалося.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, з урахуванням вимог статті 6 та частини першої статті 627 ЦК України стосовно свободи договору та відсутності обмежень щодо множинності та способів забезпечення зобов`язання способами забезпечення кредитних договорів у цьому випадку є передача в іпотеку декількох об`єктів нерухомого майна, застава предметів рухомого майна та майнових прав на орендні платежі за договорами оренди нерухомого майна, а також порука.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закону про іпотеку), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

При цьому, в постанові від 19 травня 2020 року справа № 361/7543/17 (провадження № 14-546 цс 19) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.

Велика Палата зауважила, що в резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Враховуючи те, що доказів повного виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем після відкриття виконавчого провадження та застосування до нього заходів примусового виконання рішення не надано, а за рахунок реалізації іпотечного майна не було погашено всієї суми боргу, стягнутої згідно рішення суду, тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні й відповідно у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.432 ЦПК України, ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», суд ,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Державний експортно-імпортний банк України», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний тест ухвали суду складено та підписано суддею 24 березня 2025 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало