Справа № 645/7252/24
Провадження № 2-з/645/3/25
У Х В А Л А

іменем України

24 березня 2025 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м.Харкова Шарко О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі ОСОБА_1 до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна Податкова Служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна Податкова Служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Спесивцева О.В, від 16 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна Податкова Служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_2 також звернувся до суду з заявою, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом винесення ухвали суду про проведення позапланових заходів фінансового контролю органами ДПС України та ПФУ з питання перевірки фінансово-господарської діяльності КП Тролейбусне депо N3 за період із 01.01.2022р до дати надання позовної заяви за суттю вимог позовної заяви ОСОБА_1 у справі 645/7252/24 та залученнядо участі у справі 645/7252/24 органи Державної Податкової Служби України та органи Пенсійного фонду України, в якості третіх осіб із самостійними вимогами щодо предмету спору , для отримання доказів у вигляді результатів здійснення позапланових заходів фінансового контролю фінансово-господарської діяльності КП Тролейбусне депо N3 за період із 01.01.2022р до дати надання позовної заяви з питань предмету позовних вимог ОСОБА_2 у даній справі , необхідних для подальшого здійснення розгляду справи судом по суті спору та зобов`язати зазначені органи надати результати проведення зазначених вище заходів стосовно предмета позовних вимог ОСОБА_2 у вигляді висновків та детальної розшифровки за кожен місяць окремо за період із 01.01.2022р до дати надання позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді здійснення заходів позапланового фінансового контролю відповідача органами ДПС України та ПФУ є необхідним для розгляду справи і ефективного захисту його прав.

Також у заяві ОСОБА_2 просив звільнити його від сплати судового збору або зменшити розмір судового збору або надати розстрочку або відстрочку із сплати судового збору до вирішення питання по суті спору судом після здійснення розгляду справи.

В обґрунтування клопотання посилався на скрутне фінансове становище, оскільки джерелом його доходів є лише пенсія за віком, а також на те, що позов стосується порушення його трудових і соціальних прав, що виникли у зв`язку з недотриманням відповідачем чинного законодавства України з питань нарахування заробітної плати та сплати обов`язкових податків та платежів та надання фінансової звітності із зазначених питань до органів ДПС України та ПФУ, що призвело до неправильного нарахування та виплати йому доходів і неповноти сплати обов`язкових податків та зборів із його доходів відповідачем та неправильного нарахування та виплати йому пенсії. Крім того, внаслідок нещасного випадку на виробництві за наслідками російської агресії від 22 травня 2024 року, який стався під час виконання ним службових обов`язків, він залишився калікою та у даний час проходить лікування.

Суд дослідивши матеріали заяви приходить до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів або позову підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на час подачі заяви - 605,60 грн.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою фінансову ситуацію.

Крім того, на переконання суду, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити.

Для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору цивільним процесуальним законодавством передбачено такі процесуальні механізми забезпечення судового розгляду поданих особами процесуальних документів у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору та звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року, справа № 585/2683/19, провадження № 61-1428св20.

Положення ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 686/114/16-ц, провадження № 61-16723св18.

Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 644/5099/16-ц, провадження № 61-12772св19.

На підтвердження викладених заявником обставин про його скрутне матераіальне становище заявник надав відомості про його доходи, зокрема отриману пенсію, нещасний випадок на виробництві та стан здоров`я і перебування на лікуванні.

Враховуючи те, що заявником надано докази того, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору.

Водночас, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцем знаходження предмета спору, якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У заяві про забезпечення позову, зокрема, повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Саме лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд вважає, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять зазначення усіх обставин цивільної справи, доказів, а також посилань на докази, а тому не можливо дати об`єктивну оцінку співмірності та обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову до матеріалів майбутніх позовних вимог цивільної справи та визначити обґрунтовану необхідність в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявником не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання до можливого пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Суд зазначає, що не маючи уяви щодо змісту позовної заяви та відсутності розуміння в широкому сенсі спірних правовідносин, суд не може задовольнити вжиття заходів забезпечення позову за цією заявою.

Окрім того, заявлені в заяві про забезпечення позову фактично є вимогами про забезпечення чи витребування доказів.

Додатково необхідно вказати, що заявником не надано до заяви жодного доказу, що б могло зрозуміти та оцінити, співмірність заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог при розгляді майбутньої цивільної справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості розгляду справи, а також виконання можливого майбутнього рішення суду у даній справі, заходи забезпечення позову запропоновані заявником є неспівмірними та можуть порушувати права відповідача, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Окрім того, рішенням Фрунзенського районного суду від 30 січня 2025 року (головуючий суддя Спесивцев О.В.) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна податкова служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Зобов`язано Комунальне підприємство "Тролейбусне депо №3" повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 14.08.2024 року та від 12.10.2024 року, надавши повну інформацію по суті звернень, у спосіб вказаний у зверненнях. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3" на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

На виконання зазначеного рішення 06 березня 2025 року та 13 березня 2025 року Фрунзенським районним судом м.Харкова видано виконавчі листи.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням підставності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позову, можливості виконання судового рішення в разі задоволення позову і в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що вимога про забезпечення позову до задоволення не підлягає у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 151 153, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна Податкова Служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі ОСОБА_1 до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна Податкова Служба України, Пенсійний фонд України, про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали

Повний текст ухвали виготовлено 26 березня 2025 року.

Суддя: