Справа № 128/4906/24
Провадження № 2/127/52/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Врублевської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької Олени Юріївни про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької Олени Юріївни про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи тим, що вона являється дружиною ОСОБА_2 , яккий перебував на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області і отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, на підставі рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах №120/3853/19-а, №120/3567/21-а, №120/9154/21а, №120/2897/20-а зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області виплатити ОСОБА_2 пенсію. У зв`язку із чим, останньому було нараховано пенсію, однак через відсутність коштів у пенсійного органу їх не виплачено, в результаті чого утворилась недоотримана пенсія.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. В грудні 2022 року позивач подала заяву про прийняття спадщини. Після отримання свідоцтва на право спадкування за законом, ОСОБА_1 дізналась, що нотаріусом направлено запит до ГУ ПФУ у Вінницькій області, за наслідками розгляду якого надійшла відповідь про те, що недоотримана пенсія відсутня, хоча фактично це не відповідало дійсності. В зв`язку з цим, позивач самостійно надіслала заяву до ГУ ПФУ у Вінницькій області про надання інформації про суми нарахованої і не виплаченої пенсії ОСОБА_2 . Так, в травні 2024 року отримано відповідь, де зазначено про суми нарахованої, однак не виплаченої пенсії ОСОБА_2 на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду. Після отримання цієї відповіді, позивач направила заяву до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право спадкування за законом зазначених сум. Проте, їй було відмовлено (листом) з посиланням на лист від 09.05.2023 року про відсутність недоотриманої пенсії. Саму ж постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії було надано лише 26.11.2024 року.

Позивач зазначає, що із вказаною постановою нотаріуса вона не погоджується, оскільки на підтвердження складу спадкового майна нотаріус мала б витребувати інформацію й від спадкоємця. Позивач наголошує, що пенсійні органи часто вводять в оману щодо недоотриманої пенсії, трактуючи це як заборгованість за рішеннями суду, що не відповідає дійсності та спричиняє повторне звернення до них із наданням інформації в рамках норм чинного законодавства. Підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. За вимогами ст. 1227 ЦК України суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності, входять до складу спадщини. Таким чином, ще за життя чоловіка позивача, суми пенсій зазначені в листі від 16.05.2024 року були нараховані йому, тобто належали йому на дату смерті, однак в силу відсутності коштів у пенсійного органу кошти не були одержані ОСОБА_2 за життя. Однак, нотаріус не взяв до уваги лист від 16.05.2024 року, оцінку йому в оспорюваній постанові не надав, доводи наведені в листі пенсійного органу не спростував, відтак постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії є протиправною та підлягає скасуванню, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просила визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2024 року № 572/02-31.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2024 року справу передано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.

Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, відповідачем було надіслано суду відзив на позовну заяву, обгрунтованого тим, що нотаріуси у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України. Так відповідно до Глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 46 Закону Укравїни «Про нотаріат» нотаріуси мають право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Приватним нотаріусом 28.04.2023 року за №157/02-14 було направлено запит до ГУ ПФУ у Вінницькій області з проханням надання відомостей про суми пенсії, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та залишились недоотриманими у зв`язку із його смертю. Відповідно до листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.05.2023 року за пенсійною справою ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримана пенсія відсутня. Також у вказаному листі міститься інформація про номери справ, суми заборгованості за ними та зазначено, що спадкоємець має право звернутись до суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. На підставі викладеного, приватним нотаріусом 26.11.2024 року було виадно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому позов ОСОБА_1 відповідач не визнає повністю.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала суду заяву у якій просила розглядати справу без її присутності. Також зазначила, що позов підтримує повністю.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовне не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 07.02.1976 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в Овручеському відділі ЗАЦС Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис №14 (а.с. 10). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці (а.с. 11).

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою Оленою Юріївною була заведена 29.12.2022 року спадкова справа №83/2022, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 12).

Згідно з відповідю ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16.05.2024 року, на лист позивача від 02.04.2024 року, їй було повідомлено про суми нарахованих, але не виплачених доплат ОСОБА_2 на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду, а саме:

- від 19.12.2019 у справі за №120/3853/19-а невиплачена сума доплати 13975,04 грн.;

- від 06.08.2020 у справі за №120/2897/20-а не виплачена сума доплати 31308,00 грн.;

- від 16.09.2021 у справі за №120/9154/21-а не виплачена сума доплати 387199,24 грн.

Також у відповіді звернуто увагу, що копії розрахунків вказаних доплат надано позивачу листом від 02.04.2024 року (а.с. 14). Розрахунок цих доплат позивачем також долучено до матеріалів справи (а.с. 15-18).

05.06.2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво на право спадкування за законом на суми пенсії (доплат) за рішеннями суду або надати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 19-21).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 13.06.2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. було надіслано позивачу лист про те, що нею було направлено запит до ГУ ПФУ у Вінницькій області з проханням надання відомостей про суми пенсії, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та залишились недоотриманими у зв`язку із його смертю. Відповідно до листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.05.2023 року за №0200-0505-8/46051 за пенсійною справою ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримана пенсія відсутня.

Згідно з інформацією, наданою ГУ ПФУ від 09.05.2023 року за №0200-0505-8/46051, відповідно до рішень Вінницького окружного адміністративного суду по справам:

-№120/3853/19-а від 21.01.2020 року сума заборгованості становить 13975,0004 грн.;

-№120/2897/20-а від 08.09.2020 року сума заборгованості становить 24349,21 грн.;

-№120/3567/21-а від 30.06.2021 року сума заборгованості становить 28348,88 грн.;

-№120/9154/21-а від 19.10.2021 року сума заборгованості становить 387199,24 грн. Спадкоємець має право звернутись до суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. З огляду на викладене нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у зв`язку з її відсутністю (а.с. 22).

01.11.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю. із заявою, відповідно до якої просила видати їй свідоцтво на право спадкування за законом на суми пенсії (доплат) за рішеннями суду або надати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 23, 24-25).

26.11.2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка оскаржується позивачем, за змістом якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суми пенсії (доплат), що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та залишились недоотриманими у зв`язку із його смертю. Відмова мотивована тим, що в листі ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.05.2023 року за №0200-0505-8/46051 вказано, що за пенсійною справою ОСОБА_2 , який отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотримана пенсія відсутня. Також вказано, що згідно з інформацією, наданою ГУ ПФУ від 09.05.2023 року, відповідно до рішень Вінницького окружного адміністративного суду по справам:

- №120/3853/19-а від 21.01.2020 року сума заборгованості становить 13975,04 грн.;

- №120/2897/20-а від 08.09.2020 року сума заборгованості становить 24349,21 грн.;

- №120/3567/21-а від 30.06.2021 року сума заборгованості становить 28348,88 грн.;

- №120/9154/21-а від 19.10.2021 року сума заборгованості становить 387199,24 грн.

Роз`яснено право спадкоємця звернутись до суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні (а.с. 26).

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 49 вказаного Закону визначено підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.

Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити.

Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно з пунктом 4.13. вказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно з пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Отже, суд вважає, що позивачем обрано не ефективний спосіб поновлення порушеного права, з таких підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п.75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьев проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Способи захисту права, як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ряд положень Конвенції отримали своє відтворення у нормах ЦПК України, що регулює судовий захист прав, свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб. Такими положеннями є, наприклад, право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом (ст.6 Конвенції), право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції) тощо.

Отже, суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З вищевикладеного вбачається, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Як вбачається з вимог позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2024 року №572/02-31, проте, не зазначає, яким саме чином може бути поновлено або захищено її право, у випадку задоволення позову та скасування вказаної вище постанови.

Враховуючи викладене вище, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. не було допущено порушення норм законодавства, тому на думку суду у задоволенні позовної заяви слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору, його слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької Олени Юріївни про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20.03.2025 року.

Суддя: