ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/523/24 Номер провадження 22-ц/814/1023/25Головуючий у 1-й інстанції Кравець С. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жура Наталія Володимирівна, на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року (повний текст рішення складено 05 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань Анна Михайлівна до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М.

В обґрунтування позову зазначено, що за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2023 року було встановлено факт того, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 та ухвалено внести відповідні зміни до актового запису про її народження. Рішення набрало законної сили і було звернено до виконання, але в подальшому, у лютому 2024 року, представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу та за результатами перегляду якої вищевказане рішення суду скасовано, а заяву про встановлення факту батьківства - залишено без розгляду.

З огляду на викладене, позивач повторно звертається до суду, але з позовом, в якому посилається на те, що її мати - ОСОБА_3 , перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , під час якого вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила ОСОБА_2 , позивача по справі. Запис про її батька був зроблений в порядку статті 135 СК України та за вказівкою її матері був записаний ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 відмовився подавати заяву про реєстрацію батьківства, так як не перебував у зареєстрованому шлюбі з її матір`ю.

Позивач повідомила, що мала статус дитини позбавленої батьківського піклування з 2002 року, жила і виховувалась в родині ОСОБА_4 , який доводився рідним братом ОСОБА_4 , опікуном її була ОСОБА_6 , яка доводилась дружиною ОСОБА_4 . Також зазначила, що за цей час ОСОБА_4 підтримував відносини з родиною свого брата та приділяв багато уваги ОСОБА_2 , але при цьому позивачу не було відомо, що він є її батьком та спілкувалася з ним як з родичем родини її опікунів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а про те, що він є її батьком вона дізналась від родини опікунів у грудні 2022 року, тобто після його смерті.

Після його смерті позивач у визначений законодавством строк подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки запис про батька у її свідоцтві про народження зроблений у порядку статті 135 СК України, а тому документально не було доведено факту родинних відносин її з померлим батьком.

Факт того, що ОСОБА_4 є її батьком підтверджується відповідним висновком експертного дослідження, після чого 08 листопада 2023 року позивач повторно звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у заведенні спадкової справи, у зв`язку з тим, що було встановлено, що вже було заведено спадкову справу та зареєстровано у Спадковому реєстрі.

09 листопада 2023 року позивач знову звернулась до іншого приватного нотаріуса, але їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийнятті спадщини, оскільки строк для прийняття спадщини був нею пропущений.

В подальшому, зокрема у листопаді 2023 року, позивач звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що встановлення даного факту в судовому порядку їй необхідне для внесення відповідних змін до актового запису про її народження з метою подальшого успадкування майна померлого батька.

У зв`язку з наведеним, позивач прохала суд: встановити факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 ; внести зміни до актового запису № 122 від 24 квітня 2001 року про народження ОСОБА_2 та записати її батьком ОСОБА_4 , змінити її по батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », відомості про батьківство ОСОБА_5 виключити.

Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внесено зміни до актового запису про народження № 122 від 24 квітня 2001 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначивши її батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Ряське Машівського р-ну Полтавської обл., громадянина України; змінено по батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд оскаржуване рішення місцевого суду скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду було прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а висновки ґрунтуються на припущеннях.

Відповідачем зауважено, що покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суттєво різняться у ключових моментах та не доводять факту батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку відповідача, наданий позивачем до суду висновок молекулярно-генетичного дослідження є неналежним та недопустимим доказом, оскільки: він є складеним відносно особи, загиблої ІНФОРМАЦІЯ_5 , натомість ОСОБА_4 , факт батьківства якого розглядається у вказаній справі, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 ; він не містить відомостей про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та що висновок підготовлений для подання до суду.

Наголошено, що у відповідача не було необхідності заявляти клопотання про призначення судової експертизи, оскільки наданий позивачем висновок молекулярно-генетичного дослідження є неналежним та недопустимим доказом.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохала суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

У відзиві зазначено, що встановити факт батьківства на показаннях свідків неможливо, а в наш час основним та єдиним доказом батьківства є ДНК-тест, доказова цінність якого, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, переважає будь-який інший доказ.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Жура Н.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та прохала їх задовольнити з підстав, що у ній наведені.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бульбах Н.М. під час судового засідання заперечувала проти задоволення апеляційних вимог відповідача, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення місцевого суду.

Інші учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , батьками якої записані ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 липня 2004 року (а.с.13).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 СК України № 4 від 28 липня 2009 року відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.12).

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2023 року встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження. Вказане рішення 25 серпня 2023 року набрало законної сили (а.с.16-17), але в наступному було скасоване постановою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року (а.с.18-19).

Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 від 18 жовтня 2023 року, до актового запису про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі рішення суду було внесено зміни про батька, змінене її по батькові та видане відповідне свідоцтво. Також мається відмітка, що на підставі рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2005 року мати позбавлена батьківських прав (а.с.9-11).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кліщіївка Бахмутського р-ну Донецької обл. (а.с.14).

Згідно висновку спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №187-МГ від 10 січня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вірогідністю не менше 99,99998 % (а.с.22-24).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74647573 від 08 листопада 2023 року, приватним нотаріусом Довгань А.М. заведено спадкову справу №24/2023 після смерті ОСОБА_4 та видано 3 свідоцтва про право на спадщину (а.с.20).

Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. від 09 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_2 позивачу по справі, у прийнятті заяви для прийняття спадщини по закону після померлого батька ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.15).

Позиція суду апеляційної інстанції

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 CК України).

Батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини перша, друга статті 128 СК України).

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18).

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (пункт 60 постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №291/1352/20 (провадження №61-11047св23)).

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №187-МГ від 10 січня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вірогідністю не менше 99,99998 %

Слід наголосити, що результати дослідження аналізу ДНК на батьківство, які містяться у матеріалах справи, не є висновком експерта та не прирівнюється до нього, оскільки вимоги до їх організації проведення та оформлення є суттєво відмінними, а тому доводи відповідача щодо відсутності інформації про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про підготовлення висновку для подання до суду, - не беруться судом до уваги.

Що ж стосується зазначення дати смерті ОСОБА_4 у висновку спеціаліста, то колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно встановлено наявність описки, про що свідчить й вказівка у меті дослідження: «генетичне встановлення факту батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні до дитини ОСОБА_2 ».

Крім того, слід відзначити, що відмінним є лише місять смерті: у висновку експерта зустрічається «02» (лютий), натомість у свідоцтві про смерть вказано «грудень», однак інші відомості: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, день та рік смерті є ідентичними.

Матеріали справи не містять жодного доказу на спростування відомостей висновку спеціаліста; відповідач у свою чергу під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявляла клопотань про проведення молекулярно-генетичної експертизи.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, аналізуючи матеріали справи, норми матеріального права, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жура Н.В., апеляційної скарги, а тому рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жура Наталія Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко