Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2171/24

Провадження № 2/126/199/2025

"18" березня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О. Г.

секретар Кучанська В.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Мазур С.М.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Лелюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служба у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27.04.2023 року в справі № 126/507/23 шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований 19.02.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 13 було розірвано. В шлюбі народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ще задовго до розірвання шлюбу сторони разом не проживали і після припиненні спільного проживання дитина залишилась проживати з батьком, де і проживає на даний час, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та виїхала за кордон з метою тимчасового проживання та працевлаштування.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року у справі № 126/917/23 ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи ту обставину, що перебуваючи за межам України та проживаючи окремо, відповідачка прогнозовано не зможе брати участі в належному утриманні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , а також те, що перебуваючи в Україні, відповідачка не намагалась спілкуватись із сином, уникала зустрічей та побачень, усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про малолітнього сина, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, позивач вважає, що син повинен проживати з ним, як батьком.

У будинку, де вони проживають на даний час, для сина створені усі необхідні умови для комфортного проживання. ОСОБА_4 забезпечений всім необхідним, будинок обладнаний необхідними меблями, побутовою технікою. Тривале проживання у даному житлі сформувало для дитини звичне соціально-побутове середовище. Позивач працює, має стабільний заробіток, матеріально спроможний утримувати сина, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров 'ям.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, виданого комісією служби у справах дітей Бершадської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній ОСОБА_3 також проживає за даною адресою з батьком, який його самостійно утримує, доглядає, виховує. Умови проживання задовольняють потреби дитини у вихованні і розвитку, мати з дитиною не проживає.

Приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи, що відповідачка не надає дитині належного виховання та уваги, а також проживає окремо від дитини, вважає, що доцільно визначити місце проживання сина з батьком, оскільки це сприятиме реалізації його батьківських прав, зокрема, у питаннях пов`язаних із реалізацією особистих прав дитини, а тому він просить визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , та залишити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , без участі матері.

Ухвалою судді від 30.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2024 зобов`язано Службу у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області надати суду висновок щодо можливості вирішення спору про визначення місця проживання дитини, а саме: письмовий висновок щодо можливості та доцільності визначення місця проживання місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком - ОСОБА_1 та залишення дитини на вихованні батька.

Ухвалою суду від 03.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мазур С.М. підтримали поданий позов за обставин, викладених у позовній заяві, додатково зазначили, що позивач повністю утримує дитину, опікується хлопчиком, дбає про його здоров`я та розвиток. Дитина проживає з батьком. На даний час відповідачка не намагається забрати сина, але позивач хвилюється, що в подальшому мати спробує забрати сина до себе.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що колишній чоловік не дає їй бачитися з дитиною, налаштовує сина проти неї та її сім`ї, не хоче, щоб ОСОБА_4 проживав з нею. Вона хоче постійно бачитися з сином та виконувати свої батьківські обов`язки, але ОСОБА_1 не завжди пускає ОСОБА_4 до неї. Проте позов вона визнає, згодна щоб малолітній син залишився на самостійному вихованні та утриманні батька, оскільки вважає, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вона й надалі сплачуватиме аліменти на утримання сина. Можливо згодом ОСОБА_4 сам захоче проживати разом з нею.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області Лелюк В.М. в судовому засіданні зазначила, що 04.07.2024 працівниками служби у справах дітей Бершадської міської ради було обстежено умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька, вони з сином спільно проводять час на вихідних, але більше ОСОБА_4 займається бабуся: проводжає хлопчика до школи, готує їжу, пере одяг, допомагає з навчанням. На запитання членів комісії, з ким хоче проживати, хлопчик відповів, що любить батьків однаково та не хоче вибирати між ними. За результатами оцінювання потреб сім`ї було з`ясовано, що наявні ознаки складних життєвих обставин. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є в першу чергу складні стосунки між батьками, також порушення санітарних та гігієнічних норм проживання. Сім`я ОСОБА_1 потребує соціальної послуги соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Проте ОСОБА_1 відмовився від надання соціальної послуги. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській міській раді було розглянуто питання «Про доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, ОСОБА_1 на якому було заслухано обох батьків. І хоча органом опіки і піклування було зроблено висновок, відповідно якого орган опіки та піклування не рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, вважає, що саме залишення хлопчика проживати з батьком та бабусею, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

В судовому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що він проживає з батьком та бабусею. І хоч він любить батьків однаково, проте хоче й надалі залишитися проживати з батьком, оскільки не бажає змінювати звичний спосіб життя. З мамою він і надалі буде спілкуватися та по можливості їздити до неї.

Заслухавши пояснення учасників справи та думку дитини в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого записані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27.04.2023 року в справі № 126/507/23 шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований 19.02.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 13 було розірвано.

Встановлено, що задовго до розірвання шлюбу сторони разом не проживали і після припиненні спільного проживання дитина залишилась проживати з батьком, де проживає на даний час.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року у справі № 126/917/23 ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

З актів обстеження умов проживання від 18.04.2023 та 04.07.2024 складеного комісією служби у справах дітей Бершадської міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній ОСОБА_3 також проживає за даною адресою з батьком, який його самостійно утримує, доглядає, виховує. Будинок належить бабусі хлопчика - ОСОБА_5 .. Електрифікований, опалення пічне, водопостачання відсутнє. Санітарно-гігієнічний стан та температурний режим задовільний. Біля будинку є земельна ділянка, яка обробляється. Дитина проживає в кімнаті з батьком, в якій є ліжко, шафа з одягом, полиці з шкільним приладдям. У вітальні є великий стіл, за яким хлопчик робить домашні завдання. ОСОБА_4 забезпечений одягом та взуттям, що відповідає віку та сезону. Забезпечений продуктами харчування, в раціоні є м`ясні, молочні продукти, овочі, фрукти. Має мобільний телефон, велосипед, розвиваючі ігри. ОСОБА_1 працює єгерем у філії «Гайсинське лісове господарство» з 24.02.2014. Має постійний дохід. Між батьком та сином стосунки добрі, вони спільно проводять вільний час: ходять на рибалку, на природу, відзначають свята. Хлопчик з мамою бачиться, спілкується, але, зі слів батька, хоче проживати біля нього.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом мається на увазі передбачений нормами права можливий вплив на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу, з метою поновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права. Для особи право захисту полягає у можливості використання в межах, визначених законом засобів самозахисту, а також у можливості звернення до відповідного державного, самоврядного чи громадського органу або уповноваженої особи за захистом свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.1, ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

В ході розгляду справи судом встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_3 проживають окремо. Дитина проживає з батьком, мати дітей проживає в іншому населеному пункті. Зі слів матері вона згодна щоб її малолітній син залишився на вихованні та утриманні батька, оскільки вважає, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

На виконання вимог ухвали суду від 15.10.2024 Службою у справах дітей Бершадської міської ради надано висновок щодо визначення місця проживання дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради від 24.12.2024 за № 345.

Відповідно до вказаного висновку орган опіки та піклування не рекомендує визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування Бершадської міської ради має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ч.2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 і ч. 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд враховує, що чинним законодавством передбачено, що спір між батьками вирішується судом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Проте, з огляду на встановлені судом обставини у даній справі, належить стверджувати про відсутність підстав вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визначення місця проживання малолітнього сина з ним.

Крім того, як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 - ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також судом при вирішенні даного спору враховано правову позицію, висловлену у постанові КЦС ВС від 10.07.2024 №127/16211/23(61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі».

Під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання сина ініційований батьком дитини, з яким дитина і так проживає, і доказів того, що матір дітей вимагає зміну місця проживання дитини позивач до суду не надав.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини відповідачка у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини з нею, як матір`ю, суду не надала, позов визнала.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками малолітнього ОСОБА_3 , виник спір саме щодо його місця проживання.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини.

Крім того, самою відповідачкою визнано позов, що в сукупності з іншими доказами трактується судом як відсутність спору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи результат розгляду справи, витрати позивача зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служба у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь