Провадження № 22-ц/801/794/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 127/15018/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Пенсійний фонд України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Шаміної Ю. А. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Пенсійного фонду України про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 червня 2014 року позивачка працювала на різних посадах в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

Розділом VI ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

Наказом №153-к/тр від 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 24 квітня 2023 року було звільнено із посади начальника відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

- визнати незаконними та скасувати накази № 153-к/тр від 21 квітня 2023 року «Про дату звільнення ОСОБА_1 », №70-к/тр від 11 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами, внесеними наказом №147-к/тр від 18 квітня 2023 року «Про внесення змін до наказу від 11 квітня 2023 року № 70-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »);

- стягнути з Пенсійного фонду України на її користь середній заробіток (заробітну плату) за час вимушеного прогулу;

- поновити її на посаді «начальника відділу аналізу та контролю за використання роботодавцями коштів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області», з якої її було звільнено.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року було закрито провадження у справі.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до Пенсійного фонду України як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, Фонду соціального страхування України, просила визнати незаконними та скасувати накази про звільнення, поновити її на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що звільнення працівників, в тому числі і позивачки у Фонді соціального страхування України у Вінницькій області пов`язане із набранням з 01 січня 2023 року чинності Законом України від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. При цьому, обґрунтовуючи незаконність свого звільнення та підстави для її поновлення на роботі, вказує, що їй не пропонувалися вакантні посади та інша робота, згода профспілкового органу на звільнення була відсутня.

Тобто спір у позивачки ОСОБА_1 з Пенсійним фондом України як правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області виник щодо недотримання останнім процедури її вивільнення у зв`язку зі скороченням всього штату працівників у процесі приєднання Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України та позивач звернулася з позовом за захистом порушених прав у зв`язку з її звільненням без дотримання обов`язку з працевлаштування в органах Пенсійного фонду, тобто метою позивача є отримання рівнозначної посади в органі приєднання.

Суд першої інстанції врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року в справі №712/4776/23. Так, Верховний Суд вказав, що підставою звільнення позивача є неможливість переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації, тобто до Пенсійного фонду України. Спір, який пов`язаний із поновленням працівників, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та його виконавчої дирекції шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на посадах, вакантний перелік яких віднесено до посад державної служби в органах Пенсійного фонду України, стосуються прийняття на публічну службу та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, оскільки спір між ОСОБА_1 та Пенсійний фондом України підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства, місцевий суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року справу призначено до розгляду на 20 березня 2025 року о 10 год. 30 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі позивачкою вказано, що суд першої інстанції помилково зазначає та робить висновок, що метою позивача є отримання рівнозначної посади в органі приєднання, а саме у Пенсійному фонді України, оскільки відповідно до уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, просить суд поновити її на посаді у Фонді соціального страхування України у Вінницькій області, з якої її було звільнено.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Від представника ГУ Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що спори, які пов`язані із поновленням працівників, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та його виконавчої дирекції шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на посадах, вакантний перелік яких віднесено до посад державної служби в органах Пенсійного фонду України, стосуються прийняття на публічну службу та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції є повністю обґрунтованими.

У постанові від 09 грудня 2024 року у справі №712/4776/23 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.

Зважаючи на вищевикладене, заявлені позовні вимоги спрямовані на захист прав та інтересів працівника щодо поновлення її на посаді, у зв`язку зі звільненням, що належить до державної служби в органах Пенсійного фонду України, розгляд яких має відбуватись у порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона просить поновити її на раніше займаній посаді не у Пенсійному фонді України, а у Фонді соціального страхування України, є безпідставними, оскільки така юридична особа реорганізована шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, адже ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Протилежне рішення не сприятиме захисту прав та інтересів позивачки та не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський