РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Мордухович К.Г., прокурора Добронос Д.С., розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
Ухвалою суду від 03.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду від м. Харкова 10.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлений позов з підстав викладених у позовній заяві.
Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився. Позивач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Про причини своєї неявки не повідомив, заяв або клопотань до суду від позивача не надходило.
Оскільки остання відома зареєстрована адреса місця проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території, то відповідно до ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідач повідомлявся про судовий розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
Державна реєстрація прав проведена державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним С.В. 09.03.2021. Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості визначена лише довідка № 3010/20 від 12.10.2020, яка видана ФОП ОСОБА_2 та технічний паспорт від 12.10.2020, виготовленого ФОП ОСОБА_2 . Інших документів для проведення державної реєстрації прав не надавалось.
Разом з цим, технічний паспорт від 12.10.2020, в порушення п. 17 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, яка була чинна на час виготовлення зазначеного технічного паспорту, не містить обов`язкових розділів, а саме: схему розташування будівель та споруд; експлікацію до схеми розташування будівель та споруд; плану громадського будинку; характеристику громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. В порушення вимог Інструкції № 127 не зазначено рік будівництва об`єкта та не заначено технічні характеристики об`єкта.
В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва («e-construction.gov.ua»), який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, інформація щодо вищевказаного об`єкту будівництва відсутня.
На підставі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що будь-які проекти рішень щодо надання у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля літ «АА-1» не готувалися, на розгляд сесії міської ради не виносились. Ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради є вимога про знесення самочинно побудованого майна.
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.
Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Отже, здійснення відповідачем самочинного будівництва нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 порушує права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірні об`єкти нерухомості побудовані.
Суд зауважує, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. (пункт 113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна, що узгоджується з позовними вимогами керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова у цій справі.
Судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ) (п.п. 136-138 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
У цій справі судом не встановлено наявності будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідача на земельну ділянку, на якій зареєстрована нежитлова будівля літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, у АДРЕСА_1 . При цьому, земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт нерухомого майна належить територіальній громаді міста Харкова, а Харківська міська рада не приймала рішення щодо надання дозволу на забудову цієї земельної ділянки. За обставин відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, суд дійшов висновку, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для вчинення оспорюваної реєстраційної дії, оскільки довідка та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна.
Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво і тому суд задовольняє позовні вимоги в цієї частині з зобов`язанням відповідача повернути земельну ділянку із приведенням її у придатний для використання стан згідно із ст. 212 ЗК України, та відмовляє у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації на підставі вищевикладеного, як неналежний спосіб захисту.
Щодо питання наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у цій справі.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру», частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор зазначає, що звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, оскільки незаконні рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно призвели до вибуття із власності громади земельної ділянки, на якій розташована будівля. Оскільки Харківська міська рада не вчинила дій для захисту прав територіальної громади, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради.
З листа директора департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.10.2024 № 7254/0/225-24 вбачається, що департаментом не вживались заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) щодо зобов`язання повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді з одночасним з одночасним приведенням її у попередній придатний для використання стан, включаючи знесення самочинно збудованого нерухомого майна.
Відтак, суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся з вказаним позовом в інтересах Харківської міської ради як землевласника, права якого, на думку прокурора, порушені.
Щодо належного відповідача у цій справі.
У постанові від 02.06.2021 року у справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна.
Щодо заходів забезпечення позову.
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (п. 7 ч.1 ст. 158 ЦПК України).
Оскільки судом задоволено позовні вимоги в частині знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості, то заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2025 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або до скасування за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Щодо розподілу судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Зважаючи на те, що у цій справі прийнято рішення про часткове задоволення вимог, то суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3633,60 грн (6056,00 грн + 1211,20) /2.
Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Позивач: Київська окружна прокуратура м. Харкова (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76) в інтересах держави, в особі Харківської міська ради (місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, );

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Кіндер В. А.