П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Київ

Справа № 361/10713/23

Провадження: № 22-ц/824/5584/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Писанець Н. В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 5411133 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надало можливість відповідачу користуватись кредитними коштами, надіславши на картку відповідача грошові кошти в сумі 25 000 грн. Надалі відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 51 125 грн. Також позивач просить стягнути інфляційні втрати, у зв`язку з простроченим зобов`язанням, а також три відсотки річних від простроченої суми. Позивач вказує, що набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року. Враховуючи те, що відповідач в добровільному поряду наявну за кредитним договором заборгованість не погашає, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.06.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 51 125 грн, з яких: 25 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 125 грн - сума заборгованості за відсотками; а також сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Городніщева Є. О. в інтересах ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Кредитні кошти відповідачу перераховувались за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на платіжну картку НОМЕР_1 , яку під час укладення договору зазначив відповідач, що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується відповідною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та інформаційною довідкою наданою АТ «Універсал Банк».

Вказує, що на підтвердження продовження строку кредиту на електронну пошту відповідача, яка зазначена під час укладення договору, було направлено лист - повідомлення про автопролонгацію строку кредиту. Зазначена копія листа - повідомлення про автопролонгацію, підтверджує факт, що первісним кредитором відповідачу було направлено повідомлення, в якому ТОВ «Авентус Україна» повідомило, що у відповідача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п. 4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

При розгляді справи, судом не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Вказує, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором № 5411133 про надання споживчого кредиту від 20.01.2022 року, у зв`язку з чим, вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», до якого за договором факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року перейшло право грошової вимоги, до ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягають стягненню у сумі 25 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 26 125 грн - заборгованість за процентати за користування кредитними коштами.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 20.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір № 5411133 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого, надано позичальнику кредитні кошти у сумі 25 000 грн зі строком використання кредиту 30 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день (а.с. 45-54, т. 1).

Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 5411133 від 20.01.2022 року, сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зі змісту якої убачається, що загальна вартість кредиту складає 39 250 грн, проценти за користування кредитом складають 14 250 грн (а.с. 55, т. 1).

Позивач посилається на те, що грошові кошти були перераховані відповідачу на його банківську картку НОМЕР_1 та зазначає, що вказана обставина підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 05.05.2023 року вих. № 2635 (а.с. 123-125, т. 1).

Згідно картки обліку договору № 5411133 від 20.01.2022 року відповідачу нараховано заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 000 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 26 125 грн (а.с. 13-36, т. 1).

18.04.2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі договору факторингу № 18.04/23-Ф за плату відступило, а ТОВ «Авентус Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідно з п. 1.2. договору факторингу, права вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невідємною частиною цього договору (а.с. 91-99, т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів відповідачу, а також наявність та розмір заборгованості за договором № 5411133 про надання споживчого кредиту від 20.01.2022 року.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

У ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором надало суду копію договору № 5411133 про надання споживчого кредиту від 20.01.2022 року та додатків, розрахунок заборгованості та довідку про перерахування суми кредиту.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Відповідно до п. 17.1. ст. 17 того ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з ч. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підтвердження факту надання ОСОБА_1 кредиту ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало довідку від 05.05.2023 року вих. № 2635 про успішність операцій, здійснених ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 123-125, т. 1).

Вказана довідка не є первинним бухгалтерським документом, вона не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» коштів в сумі 25 000 грн на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 . До позовної заяви не було надано доказів наявності будь-якого відношення до договору № 5411133 про надання споживчого кредиту від 20.01.2022 року ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

Також в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором.

Крім того, з інформації, витребуваної ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року, 19.09.2024 року АТ «Універсал Банк» направило відповідь № БТ/5531, зі змісту якої убачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , було емітовано платіжну картку 606617 від 23.01.2020 року. При цьому, 20.01.2022 року о 18:46:09 годині на вищевказану платіжну картку, що належить відповідачу, надходили грошові кошти у розмірі 20 000 грн. Кошти зараховувались не по реквізитам, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, тому належність отриманих відповідачем коштів ТОВ «Авентус Україна» банк відтвердити не взмозі (а.с. 207, т. 1).

Таким чином, первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів у розмірі 25 000 грн ОСОБА_1 за договором № 5411133 про надання споживчого кредиту від 20.01.2022 року позивач не надав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Ураховуючи вищевикладене, доводи скаржника про доведеність факту перерахування кредитних коштів відповідачу у належному розмірі (25 000 грн) є неприйнятними, а відтак, такими, що не заслуговують на увагу.

Отже, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Городніщевої Є. О. в інтересах ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова