Справа № 562/4503/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2025 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

представника позивача - адвоката Педини О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та визначення порядку участі в її вихованні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні нею права на спілкування з онукою та участі у її вихованні. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є відповідач ОСОБА_2 . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2021 року шлюб між її сином ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Після їх розлучення колишня невістка чинить їй перешкоди у спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_5 . З початку введення воєнного стану на території України, відповідач разом з дитиною виїхала до Республіки Польща, без повідолення їй адреси та місця перебування онуки, засобів зв`язку з онукою вона теж не має. Її син ОСОБА_4 неодноразово звертався до Посольства України у Республіці Польща щодо створення матір`ю перешкод у спілкуванні з дитиною та 09 березня 2023 року у відповідь на звернення отримав лист про те, що малолітня дитина ОСОБА_3 на консульському обліку в Посольстві України у Республіці Польща не перебуває. Також, її син ОСОБА_4 неодноразово звертався зі скаргами до служби в справах дітей Чернігівської міської ради Чернігівської області та 17 травня 2023 року отримав відповідь про те, що відповідач з дитиною перебувають у Республіці Польща в зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану.

Просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у спілкуванні з онукою ОСОБА_3 та участі у її вихованні, встановити порядок участі у вихованні та спілкування з малолітньою онукою ОСОБА_3 у наступний спосіб: систематичне побачення з 12:00 год. суботи до 20:00 год. неділі другу та четверту суботу і неділю тижня без присутності матері у місцях, визначених бабою, з можливістю прогулянок, потім за місцем проживання баби з ночівлею, з можливістю супроводження онуки (з урахуванням графіку дитини) на заняття, які заплановані на ці дні без присутності матері; спільно з онукою відвідування, святкування днів народження та інших свят родичів дитини по лінії батька з 15:00 год. по 20:00 год. незалежно від дня тижня до 6 років дитини. Після досягнення онукою шестирічного віку - з 12:00 год. до 20:00 год. без присутності матері; вільне спілкування з онукою через мобільний зв`язок, поштовим та інтернет зв`язком (соціальні мережі та месенджери) у вільний від занять час; щороку в період літніх канікул протягом не менше 12 днів (3-4 тиждень липня) систематично можливість спільного оздоровлення, відпочинку на території України та за місцем проживання баби; можливість святкування днів народження онуки за місцем проживання дитини з 14:00 год. до 20:00 год.; можливість святкування Різдва, Нового року та державних свят кожного парного року за місцем проживання баби.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Януль-Сидорчук Х.В. подала відзив, у якому вимоги позову не визнає. Вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача до 30 червня 2021 року. Починаючи з 2020 року по 2022 рік відповідач з дитиною проживали у м.Чернігів Чернігівської області. Позивачу ОСОБА_1 було відомо місце проживання онуки, однак жодних дій щодо зустрічі чи спілкування з дитиною не вчиняла, пропозиції з приводу побачень також не надходило. Після введення на території України воєнного стану, відповідач, рятуючи життя, 12 березня 2022 року виїхала з дочкою до Республіки Польща. У період з 2020 року по цей час син позивачки регулярно підтримує зв`язок з дочкою за допомогою месенджеру "Viber". Позивач проживає разом зі своїм сином, який є батьком малолітньої ОСОБА_3 , тому позивач була і могла бути завчасно повідомлена про спілкування її сина з дочкою, а також час від часу позивач брала активну участь у спілкуванні з онукою. Стверджує, що жодних дій, які б свідчили про створення перешкод у спілкуванні дитини з бабою, відповідач не вчиняє. Наразі позивач забезпечена безперешкодним спілкуванням з онукою засобами телефонного, електронного чи інших засобів зв`язку. Щодо побачень бабусі з дитиною за місцем її проживання без присутності матері зазначає, що запропонований позивачем порядок спілкування з дитиною, в умовах воєнного стану, не є безпечним для життя та здоров`я дитини, не враховує її моральний стан, її інтереси та графіку життя. З огляду на переїзди та пережиті події дитина змушена відвідувати особистого психолога. Пропонує визначити позивачу спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні з онукою наступним чином: щотижня в понеділок з 18:00 год. до 19:00 год. спілкування в онлайн-режимі за центральноєвропейським стандартним часом (часовий пояс GMT+1); спікування має відбуватися за згоди дитини, задовільного стану здоров`я дитини; зобов`язати ОСОБА_1 попереджати матір дитини за добу про можливість такого спілкування, шляхом направлення матері смс-повідомлення чи повідомлення у месенджері "Viber". Такий графік побачень та спосіб спілкування не наражатиме дитину на небезпеку, пов`язану з воєнними діями на території України, не перешкоджатиме нормальному фізичному та психічному розвитку дитини. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона позбавлена можливості бачитися та спілкуватися з онукою, оскільки всі можливі контакти з відповідачем втрачено, усі можливі та раніше відомі телефони заблоковані. Виховання дитини здійснюється за максимальної ізоляції рідних та близьких з боку батька, що негативно впливає на психологічний стан дитини. Вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві є надуманими, безпідставними та не спростовують позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Педина О.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Януль-Сидорчук Х.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності відповідача, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області Гуляр М.В. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов виснвку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Судом встановлено, що з 27 грудня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області 30 червня 2021 року було розірвано.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 вересня 1978 року міським відділом ЗАГС у м.Вінниця.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 квітня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькй області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Таким чином, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онукою позивача ОСОБА_1 .

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) зробив висновок, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Органом опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області не надано суду висновок щодо розв`язання спору з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають за кордоном (а.с.44).

Баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

Також ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

При цьому, у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, у тому числі, й те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом.

Вказані за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі №607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Судом втановлено, що заявляючи вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Між тим, суд приходить до висновку, що фактично спір виник у зв`язку з неможливістю сторін досягти домовленостей щодо порядку спілкування позивача з дитиною.

При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні онуки, що не суперечить її інтересам та з урахуванням її бажання. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право баби та діда на участь у вихованні онуки.

При визначенні способу участі баби у вихованні онучки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини.

Вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини.

Надаючи оцінку запропонованому позивачем графіку, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онуки, стану її здоров`я та інтересів, місця її проживання, відсутності протиправних дій бабусі щодо онуки, бажання бачитися, піклуватися про неї та виховувати її, - вірним буде визначити порядок участі бабусі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я у наступному порядку:бачитись з онукою у відсутності матері кожні 2 та 4 суботи місяця з 12:00 години до 20:00 години за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови; у разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю; забирати онуку на відпочинок та оздоровлення на території України, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини; святкування днів народження онуки за місцем проживання дитини з 14:00 години до 20:00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини; спілкування з онукою через мобільний зв`язок, поштовим та інтернет зв`язком (соціальні мережі та месенджери) у вільний від занять час.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі баби у вихованні онуки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідає інтересам як баби, так і онуки, а також є достатнім для забезпечення участі баби у процесі виховання онуки.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування баби із онукою та участь у її вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні онуки, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини та, враховуючи її бажання на зустрічі, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також суд зазначає, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні у інший спосіб шляхом досягнення згоди між позивачем та відповідачем.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1073 грн. 60 коп. (2147 грн. 20 коп. / 2 = 1073 грн. 60 коп.).

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.5, 7, 150, 155, 159, 257, 263 СК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Встановити наступний порядок і способи участі баби ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- бачитись з онукою у відсутності матері кожні 2 та 4 суботи місяця з 12:00 години до 20:00 години, за попередньою домовленістю, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови;

- у разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю;

- забирати онуку на відпочинок та оздоровлення на території України, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини;

- святкування днів народження онуки за місцем проживання дитини з 14:00 години до 20:00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини;

- спілкування з онукою через мобільний зв`язок, поштовим та інтернет зв`язком (соціальні мережі та месенджери) у вільний від занять час.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1073 грн. 60 коп. витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області, місцезнаходження: 35705, м.Здолбунів Рівненської області, вул.Грушевського, 14, .

Повний текст рішення складено 27 січня 2025 року.

С у д д я