справа № 489/9562/24 провадження №2/489/845/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіріченко К.В.,

в присутності:

представника позивача Корчевського О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Колесник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про внесення сплачених аліментів на особистий рахунок дитини

встановив:

У грудні 2024 року позивач, через свого представника - адвоката Корчевсткого Олександра Івановича, звернувся до суду з позовом в якому просить зобов`язати відповідача перерахувати аліменти сплачені позивачем на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 03.10.2023 по жовтень 2024 року у розмірі 125139,87 грн. на особистий рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Від спільного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) на утримання сина на час його навчання. На підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2024 вказаний розмір аліментів, за позовом позивача, було зменшено до 1/6 частки. Однак відносини між відповідачем та сином восени 2023 року погіршились, у зв`язку з чим син фактично був вигнаний з квартири і з 03.10.2023 почав проживати з дівчиною за адресою: АДРЕСА_1 . 23.12.2023 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . З моменту припинення спільного проживання з матір`ю остання припинила допомагати та утримувати сина, кошти, які вона отримувала як аліменти, вона витрачала на свої цілі, неодноразові пропозиції позивача та сина передавати кошти останньому відповідач ігнорувала. За такого, ОСОБА_3 05.10.2023 був змушений працевлаштуватись до ФОП ОСОБА_5 на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.09.2024 припинено нарахування та стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини на час навчання. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 мешкає окремо від батьків, а відповідач отриманні за рішенням суду аліменти на утримання сина не витрачає на його утримання. За період фактичного не проживання з матір`ю та не отримання аліментів ОСОБА_3 ,, відповідачем було фактично отримано грошову суму за період з 03.10.2024 по жовтень 2024 року в розмірі 125139,87 грн. За такого, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є повнолітнім та має повну цивільну дієздатність, але при цьому не залучений до справи. Відповідач зазначила, що навіть після того, як син став проживати окремо від неї, вона продовжувала забезпечувати його всім необхідним, в тому числі і за рахунок сплачених позивачем аліментів. Працювати ж син пішов за власної ініціативи з метою отримання практики, а не за примусом з боку матері.

Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Як встановлено судом, сторони записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №2267.

Постановою заступника начальника відділу Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Звєряковим М.М. від 02.05.2023 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №945/908/22, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на час навчання ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.09.2022 до 30.06.2025.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2024 за позовом ОСОБА_2 було зменшено розмір аліментів, що стягувались з останнього на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.03.2023 у справі №945/908/22 на час навчання ОСОБА_3 з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до 30.06.2025.

Постановою державного виконавця Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Алієвої А.М. звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 .

На підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.09.2024 було припинено нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на час навчання ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно з 22.09.2022 до 30.06.2025, що стягувались на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.03.2023 у справі №945/908/22.

Зі змісту вищевказаного рішення суду вбачається, що підставою для припинення стягнення аліментів стало те, що ОСОБА_3 мешкає окремо від батьків, а ОСОБА_1 отримані за рішенням суду в якості аліментів на утримання сина кошти не витрачає на його утримання.

За положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївського районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №559, ОСОБА_3 23.12.2023 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 з 05.10.2023 до 31.01.2024 працював на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , а з 04.07.2024 працює на посаді торговельного представника у Миколаївському регіональному відділі продажу.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 23.02.2024, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. та зареєстрована в реєстрі за № 196, відповідно до якої ОСОБА_3 повідомляє, що з 2023 року не проживає зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 . Аліменти, які сплачував батько - ОСОБА_2 він не отримував, так як його мати залишила собі. Ніяку матеріальну допомогу вона йому не надає та аліменти, які отримує витрачає на свої потреби. 23.12.2023 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 та проживає окремо зі своєю сім`єю. Має свій самостійний заробіток та забезпечує свою дружину. Претензій до батька, ОСОБА_2 , стосовно аліментів не має та проти скасування аліментів на його отримання не заперечує.

Відповідно до довідки про розмір сплачених аліментів №20.6/5-57959 від 06.11.2024, виданої Новоодеським відділом державної виконавчої служби у Миколаївському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Таращенко І.В. сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 у період з 03.10.2023 до 28.10.2024 у загальному розмірі 125139,87 грн.

Згідно із відповіддю Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №22189/02.02.01-22/04/14/24 від 25.11.2024, наданої на запит позивача, оскільки ОСОБА_3 не є дитиною, так як досягнув повноліття ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу повідомили, що до компетенції служби у справах дітей не входить ні підтвердження фактичного місця проживання, ні контроль за цільовим витрачанням аліментів на громадян.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 № 1713 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пунктів 2-6 Порядку, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Отже, саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Таким чином, в таких правовідносинах платник аліментів має покладатися лише на належне виконання своїх функцій органом опіки та піклування, його добросовісність та фаховість, оскільки інші докази витрачання коштів отримувачем не є належними доказами в таких правовідносинах.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08.04.2019 у справі №711/11054/17 (провадження № 61-42009св18), від 02.02.2021 у справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

В свою чергу, якщо спосіб захисту права обраний у позові не передбачений законом і не приводить до відновлення порушеного права, то такий спосіб обраний неправильно, і судом такі вимоги не повинні задовольнятися.

Судом враховується, що відповідно до вимог частини першої статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами чинного законодавства фізична особа вважається повнолітньою після досягнення нею вісімнадцяти років.

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_3 , виданого 23.02.2023 органом видачі - 4812, вбачається, що останній ІНФОРМАЦІЯ_3 досягнув повноліття.

Оскільки ОСОБА_3 є повнолітнім, і за аналогією закону стягнуті з відповідача аліменти на його утримання є особистою власністю ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що останній має право самостійно звернутись до суду за захистом своїх прав, у передбаченому законом порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що при подачі позову позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про внесення сплачених аліментів на особистий рахунок дитини не підлягають задоволенню.

Так як в позові відмовлено розподіл понесених позивачем витрат на оплату судового збору суд не здійснює.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про внесення сплачених аліментів на особистий рахунок дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 21.03.2025.

Суддя І.В.Коваленко