Провадження № 22-ц/801/644/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 127/36155/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. в місті Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

У листопаді 2024 із позовом до суду звернулося ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.01.2020 року в розмірі 16 492,60 грн.

Позов мотивований тим, що 15.01.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитор свої зобов`язання виконав, натомість відповідач, отримавши кредитні кошти, порушив зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 16 492,60 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 3 700 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 10 200,90 грн.; інфляційне збільшення 2 591,70 грн.

Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №20240205/1 від 05 лютого 2024 року.

Також позивач просив стягнути понесені ним судові витрати, що складаються з 2 422 грн судового збору та 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року позов задоволено:

-стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда - Ф» заборгованість за договором № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.01.2020року в розмірі 16 492,60 грн. (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві грн. 60 коп.);

-стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда - Ф» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

-в стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у результаті укладення договору факторингу отримав право вимоги до відповідача. ОСОБА_1 прострочив взяті на себе зобов`язання з повернення коштів взятих згідно укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи в стягнені витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції послався на те, що на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Бачинським О.М. надано договір про надання правової допомоги № 20241025.6 від 25.10.2024 року (а.с.40-42), орієнтований розрахунок суми судових витрат (а.с.43), разом з тим позивачем не надано доказів сплати адвокату Бачинському О.М. гонорару в сумі 7 000,00 суду не надано.

Не погодившись з таким рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 05 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд безпідставно відмовив у їх стягненні, адже розмір гонорару був передбачений договором про надання правової допомоги, він є фіксованим, а його оплата має бути здійснена вподовж 10 днів з моменту прийняття судом рішення у справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа, яка розглядається, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), тому з урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд проводить розгляд без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що в оскаржуваній частині рішення не відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 15 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов договору сторони погодили, що сума кредиту складає 3 700 грн., строк кредиту склав 30 днів (п.1.2 договору). Акційна процентна ставка становить 0,01 % від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 % річних). Договір та графік платежів до нього підписаний електронним підписом (а.с.8 - 10);

- 14 лютого 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 640553 до Договору № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, яким продовжено строк користування кредитом до 17 березня 2020 року (а.с.11-12);

- 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого ТОВ «Cipoкo Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.01.2020 року (а. с. 14 19);

- 05 лютого 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20240205/1, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за Договором № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.01.2020 року ( порядковий номер в реєстрі прав вимоги 117) (а. с. 20 27);

- заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 492,60 грн., а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 3 700 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 10 200,90 грн.; інфляційне збільшення 2591,70 грн (а.с. 33);

19.02.2024 року позивач скерував на адресу Побережного досудову вимогу , в якій зазначив про необхідність повернення боргу та попередив, що в разі звернення до суду загальна сума може збільшитися за рахунко судовго збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн (а. с. 34-35).

- на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 20241025.6 від 25.10.2024 року, укладений з адвокатом Бачинським О. М. (а.с.40-42) та орієнтований розрахунок суми судових витрат (а.с.43).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення не оскаржується в частині вирішення позову по суті, лише в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18виснувала, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

В справі що розглядається на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав Договір про надання правової допомоги № 20241025.6 від 25.10.2024 року, укладений ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (Клієнт) з адвокатом Бачинським О. М. (а.с.40-42)

Згідно пункту 1. 2, правова допомога за цим Договором полягає в наступному: «1.21.Захист інтересів Клієнта у справі за позовом Клієнта до гр. ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за Договором № 444360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.01.2020».

Згідно пункту 4.2 Договору, сторони передбачили, що у разі ухвалення рішення суду на користь Клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), або у разі оплати боржником суми заборгованості на стадії судового розгляду Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду у розмірі 7 000 гривень.

Згідно пункту 4.4. Договору, Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої Адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2. Договору про надання правової допомоги № 20241025.6 від 25.10.2024 року, суд першої інстанції не врахував, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Відтак доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, та з відповідача, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, слід стягнути на користь позивача 7 000 грн витрат на правову допомогу.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції хоча й вирішив питання стягнення витрат на правничу допомогу, проте не зазначив будь-якого висновку з цього приводу в резолютивній частині, відтак рішення суду Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року зміні з доповненням резолютивної частини рішення новим абзацом про стягнення витрат та з викладом мотивувальної частини рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню з урахуванням винятків, перелічених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року змінити:

-викласти мотивувальну частину рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови;

- доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда - Ф» 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Артеміда - Ф», поштовий індекс 79013, місто Львів вулиця С. Бандери, будинок 87 офіс 54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало