РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/3592/24

Провадження № 22-ц/4815/144/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, стягнення втраченого заробітку (грошового забезпечення) та витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся із позовом до держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, стягнення втраченого заробітку (грошового забезпечення) та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 березня 2017 року слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області Рудюком В.Р., йому було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ч.1 ст.368 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 13.03.2017р. 05 травня 2017 року відносно нього було складено та затверджено обвинувальний акт, який направлено до Рокитнівського районного суду Рівненської області. Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14.09.2021 по справі №571/662/17 його визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року по справі №571/662/17 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року, яким його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано - залишено без змін. Враховуючи викладене, протягом періоду часу 2017-2023 років, він незаконно перебував під слідством та судом. Внаслідок даних подій, він постійно перебував під емоційним тиском, оточуючі почали та ставились до нього з острахом, намагались уникати спілкування з ним. Він та члени його сім`ї відчували постійне пригнічення, острах перед можливістю застосування інших запобіжних заходів, в тому числі тримання під вартою. Він зазнав моральних переживань, було порушено звичайний уклад його життя та нормальні життєві зв`язки. Станом на день пред`явлення йому підозри, він маючи спеціальне звання капітана поліції, був службовою особою, що згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про національну поліцію" постійно здійснював функції представника центрального органу виконавчої влади. Безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності, обрання щодо нього міри запобіжного заходу тримання під вартою, вилучення документа паспорта громадянина України, проведення особистого обшуку та обшуку володіння особи, проведення експертиз за його участю, вилучення його майна мобільного телефону, відсторонення та звільнення із посади, тривалий розгляд судами першої та апеляційної інстанціями кримінальної справи стосовно нього, - суттєво погіршили стан його здоров`я та безперечно вплинули на його психоемоційний стан. Щодо нього, як службової особи, поширювалась неправдива інформація про злочинні діяння, інформація щодо притягнення його до кримінальної відповідальності висвітлювалась у місцевих та всеукраїнських засобах масової інформації, внаслідок чого така доведена до відома необмеженому колу осіб. Вказане спричинило негативне ставлення від колег та оточуючих, справа набула значного місцевого суспільного резонансу. Його професійна репутація та компетентність була знищена, друзі, колеги та знайомі відвернулись від будь яких перемовин з ним. Таким чином, він має право на стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та стягнення витрат на правову допомогу. Розмір моральної шкоди, ним розраховано за період з 17 березня 2017 пред`явлення підозри, по 03 квітня 2023 року - винесення ухвали Рівненським апеляційним судом = 72 місяці, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та розміру мінімальної заробітної плати станом на день її подання: 8000 грн.*72 місяців*= 576 000,00грн., у мінімальному розмірі відповідно до положень Закону № 266/94-ВР. Також, зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, ним були понесені значні витрати на оплату правової допомоги адвокату. Зокрема, між ним та адвокатом Цуняком В.Й. було укладено договори про надання правової допомоги, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. За надання правничої допомоги на стадії досудового слідства, суду першої та апеляційної інстанції ним було сплачено гонорар в сумі 120 000,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 рокупозов ОСОБА_3 до держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, стягнення втраченого заробітку (грошового забезпечення) та витрат на правову допомогу - задоволено.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 511 200 (п`ятсот одинадцять тисяч двісті) гривень та 120000 (сто двадцять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Рівненського міського суду від 22 жовтня 2024 року виправлено описку в другому абзаці резолютивної частини рішення від 15 жовтня 2024 року де вказано правильну суму стягнення : не 511 200 грн., а 576000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Рівненська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу де посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи.

Апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо спричинених йому моральних втрат, зазнання тиску з боку правоохоронних органів, погіршення стосунків з оточуючими тощо, окрім переліку цих понять у позовній заяві.

Вказує, що право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення.

Вважає, що за відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Стверджує про необхідність застосування до обрахунку моральної шкоди мінімальної заробітної плати у розмірі встановленому для обчислення виплат за рішенням суду у розмірі 1600 гривень, відповідно до ст. 8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2024 рік".

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, апелянт вказує, що розмір такої позовної вимоги неспівмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначає, що надання доступу до матеріалів кримінального провадження включає їх опрацювання. Водночас адвокатом додатково опрацьовано одні й ті ж матеріали, на що знову витрачено 10000 гривень.

Вказує, що з розрахунку-звіту від 11.10.2021 до Договору про надання правової допомоги-захисту від 11.05.2017 неможливо встановити порядок обчислення вартості робіт відносно витраченого часу. Відсутність детального розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Оцінюючи розрахунок-звіт від 10.04.2023 до Договору № 7 про надання правничої допомоги у формі захисту від 19.11.2021 в суді апеляційної інстанції стверджує, що 19.11.2021 кількість годин витрачених адвокатом на роботу становить 24 години, що не відповідає критерію реальності. Крім того вважає, що опрацювання апеляційної скарги тривалістю 8 годин та підготовка заперечень тривалістю 12 годин є тотожними роботами.

Тому подвійна оплата аналогічних робіт має бути виключена із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги.

Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 17 березня 2017 року слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області Рудюком В.Р., ОСОБА_3 було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ч.1 ст.368 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 13.03.2017р.

05 травня 2017 року відносно ОСОБА_3 було складено та затверджено обвинувальний акт, який направлено до Рокитнівського районного суду Рівненської області.

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14.09.2021 по справі №571/662/17 ОСОБА_3 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Вказаний вирок оскаржено прокурором до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року по справі №571/662/17 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року, яким ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано - залишено без змін.

У касаційному порядку вказані рішення судів не переглядались.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

Так, відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_3 незаконно перебував під слідством та судом з 17 березня 2017 року (вручення підозри) до 03 квітня 2023 року (набрання законної сили виправдувальним вироком), 6 років, 2 тижні та 3 дні, тобто повних 72 місяці.

Суд правильно врахував, що перебуваючи такий тривалий час (більше шести років) під слідством та судом він перебував під емоційним тиском, відчував пригнічення, зазнав моральних переживань, був змушений з`являтись до слідчого та суду, брати участь в слідчих діях, судових засіданнях, що порушило звичний уклад його життя. Вказані обставини свідчать, що позивачу було завдано моральної шкоди, а отже, доводи відповідача щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди суд відхиляє.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом згідно з чинним законодавством в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір (п.128 постанови Великої палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20).

У статті 13 Закону № 266/94-ВР зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У контексті статті 13 Закону № 266/94-ВР застосовуються положення статті 3 Закону про оплату праці щодо визначення поняття "мінімальна заробітна плата". Інакше тлумачення суперечитиме принципу правової визначеності.

Під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону № 266/94-ВР суд має керуватися встановленим Законом про держбюджет розміром мінімальної заробітної плати, а не розрахунковою величиною для обчислення виплат за рішеннями суду (Постанова Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі 333/8394/23).

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень.

Враховуючи викладене позивачем доведено право на отримання відшкодування моральної шкоди за безпідставне перебування під слідством та судом строком 72 місяці у розмірі 576 000 грн., що не призводить до збагачення, а є мінімальним згідно Закону № 266/94-ВР.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду кримінального провадження.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Суд встановив, що 17 березня 2017 року між ОСОБА_3 та адвокатом Цуняком В.Й. було укладено договір про надання правової допомоги щодо захисту його інтересів на досудовому слідстві по кримінальному провадженню №0000043 по обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України і до закінчення досудового розслідування. Згідно Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги-захисту від 17.03.2017 року визначено у фіксованому розмірі 30 000 грн. Згідно Додатку №2 до Договору від 17.03.2017р. сторони змінили терміни сплати гонорару до набрання кінцевим рішенням по справі законної справи.

Згідно Розрахунку-звіту від 08 травня 2017 року, за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_3 , встановлено факт надання адвокатом та прийняття клієнтом послуг за договором про надання правової допомоги від 17.03.2017 року, вартістю 30 000 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №56 від 15.02.2024р. встановлено, що позивач сплатив АО "Адвокатська контора Цуняка" - Адвокату Цуняку В.Й. 30 000 грн згідно Договору про надання правової допомоги №б/н від 17.03.2017 року.

11 травня 2017 року між ОСОБА_3 та адвокатом- Цуняком В.Й. укладений договір про надання правової допомоги - захисту його інтересів як обвинуваченого по кримінальному провадженню №0000043 за ч.3 ст.368 КК України, у суді першої інстанцій. Згідно Додатку №1 від 11.05.2017 року до Договору про надання правової допомоги захисту від 11.05.2017 року, сторонами погоджено, що за виконання умов даного Договору, гонорар на захист у суді першої інстанції встановлюється у фіксованому розмірі, що становить 60 000 грн.. Строки сплати визначених сум гонорарів закріплено між сторонами у Додатку №2 до Договору про надання правової допомоги захисту від 11.05.2017 року.

Згідно Розрахунку-звіту від 11.10.2021 року, за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_3 , встановлено факт надання адвокатом та прийняття клієнтом послуг за договором про надання правової допомоги-захисту від 11.05.2017 року, вартістю 60 000 грн. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №57 від 15.02.2024р. встановлено, що позивач сплатив АО "Адвокатська контора Цуняка" - Адвокату Цуняку В.Й. 60 000грн згідно Договору про надання правової допомоги №б/н від 11.05.2017 року.

19 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та АО "Адвокатська контора Цуняка", адвокатом - Цуняком В.Й. був укладений Договір №7 про надання правничої допомоги на у формі захисту у Рівненському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги прокурора на рішення першої інстанції. Згідно Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги на у формі захисту від 19.11.2021 року визначено у фіксованому розмірі 30000 грн. Строк сплати визначеної суми гонорари сторони погодили в укладеному Додатку №2 до Договору про надання правничої допомоги на у формі захисту від 19.11.2021 року.

Згідно Розрахунку-звіту від 10 квітня 2023 року, підтверджено факт надання послуг адвокатом за Договором про надання правничої допомоги на у формі захисту №7 від 19.11.2021 року, зазначено характер правової допомоги та її вартість 30000 грн., за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_3 .

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №58 від 15.02.2024р. встановлено, що позивач сплатив АО "Адвокатська контора Цуняка" - Адвокату Цуняку В.Й. 30 000 грн згідно Договору про надання правничої допомоги №7 від 19.11.2021 року у Рівненському апеляційному суді по справі №571/662/17.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погоджується і апеляційний суд, виходив із того, що загальна сума доведених позивачем витрат на правничу допомогу під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи у судах першої та апеляційної інстанцій становить 120000,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження витрат ОСОБА_3 у зв`язку із наданням йому правничої допомоги у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для їх задоволення в частині стягнення суми, сплаченої позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у розмірі 120000,00 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Такий правовий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 947/3673/20 (провадження № 61-14285св21).

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 та від 01 травня 2024 року у справі № 461/2033/23.

У справі, що переглядається, місцевим судом стягнуто лише документально підтверджені витрати, понесені позивачем в межах кримінального провадження щодо нього.

При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21).

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 27 березня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.