ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3121/24

Провадження № 22-з/820/67/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представниці відповідачки адвоката Фанди Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , подане його представницею адвокатом Гуменюк Алею Павлівною, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способів (порядку) участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 16.01.2025, позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом побачень без присутності матері:

- щотижня кожний вівторок та четвер з 17.00 години до 20 години, п`ятницю з 18.00 години до 18.00 години суботи;

- щороку з 10.00 години 20.00 годину 11 жовтня (день народження ОСОБА_1 батька); 15 днів улітку та 15 днів узимку під час відпустки ОСОБА_1 (за попередженням за місяць до того ОСОБА_2 );

- кожен непарний рік: ІНФОРМАЦІЯ_2 (день народження дитини), у світкові дні: з 31 грудня по 01 січня, Великдень;

- кожен парний рік у святкові дні Різдво.

У разі погіршення стану здоров`я дитини (підтвердженою інформацією від лікаря), що може перешкоджати зустрічі, неповнолітній ОСОБА_3 залишається з матір`ю ОСОБА_2 .

В решті у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надання правової допомоги у сумі 5000,00 гривень.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 16.01.2025 залишено без змін.

24 березня 2025 року до Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 через представницю ОСОБА_4 подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. До клопотання додано договір про надання правничої допомоги від 24.01.2024, додаткову угоду до договору від 28.02.2025, акт виконаних робіт від 28.02.2025, квитанцію від 28.02.2025 про оплату гонорару у розмірі 5000 грн за договором від 24.01.2024.

Крім того, зазначає, що у судовому засіданні представницею ОСОБА_1 ОСОБА_4 було повідомлено про розмір понесених судових витрат у сумі 5000 грн.

Представниця відповідачки ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечувала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 , подане його представницею ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Матеріалами справи встановлено, що під час судового розгляду представницею ОСОБА_1 ОСОБА_4 заявлялося про подання доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн протягом 5 днів.

До закінчення судових дебатів, позивач та його представниця доказів понесення відповідних судових витрат не надали, а подали ці докази (договір про надання правничої допомоги від 24.01.2024, додаткову угоду до договору від 28.02.2025, акт виконаних робіт від 28.02.2025, квитанцію від 28.02.2025 про оплату гонорару у розмірі 5000 грн за договором від 24.01.2024) тільки з клопотанням про ухвалення додаткового рішення від 24.03.2025 (а.с. 220-223). При цьому, позивачем та його представником не обґрунтовано поважних причин неможливості надання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке подано його представницею Гуменюк А.П., про ухвалення додаткового рішення у справі слід відмовити, оскільки зміст клопотання не містить обґрунтування поважних причин ненадання позивачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) до закінчення судових дебатів у справі, з врахуванням того, що оплата гонорару здійснена 28.02.2025, додаткова угода договору про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт також датовані 28.02.2025 та містять умови щодо винагороди у фіксованому розмірі.

Керуючись ст. ст. 270, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке подано його представницею адвокатом Гуменюк Алею Павлівною, про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай