Справа № 132/3148/24
Провадження № 2/132/132/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2025 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ТРОХИМЕНКА М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/3148/24 за позовом ОСОБА_2 до Калинівської міської ради Вінницької області про зобов`язання виділити земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 із вказаним позовом, в якому просить суд зобов`язати Калинівську міську раду Вінницької області виділити їй в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) в розмірі 1,27 умовно кадастрових гектара, за рахунок земель запасу комунальної власності Калинівської міської територіальної громади, на території Мізяківського старостинського округу. В обґрунтування вищезазначеної вимоги зазначила, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), за нею було визнано право на земельну частку (пай), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за заповітом. На підставі цього судового рішення, рішенням 51-ої сесії 8-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 15.03.2024 року № 4116, їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 1,27 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Мізяківського старостинського округу. Однак, під час збору документів для виготовлення документації, виявлено, що земельна ділянка, на яку був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0378917, фактично відсутня, оскільки при формуванні землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Мізяківської сільської ради, помилково було виключено ОСОБА_3 зі списків на отримання земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Наведена обставина змусила її звернутися до Калинівської міської ради Вінницької області із зверненням щодо виділення земельної ділянки із земель запасу або резерву. У даному проханні їй було відмовлено листом від 25.09.2024 року № 03-29-Ф-441, з посиланням на приписи закону, згідно яких, під час дії воєнного стану, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 14.10.2024 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.12.2024 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд зобов`язати Калинівську міську раду Вінницької області розглянути питання щодо виділення їй земельної частки (паю), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, право на яку визнано за нею на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу комунальної власності Калинівської міської територіальної громади, на території Мізяківського старостинського округу, після усунення обставин, що були підставою для відмови у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Представник відповідача ТРОХИМЕНКО М.В. в судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

У пункті 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом частини одинадцятої статті 118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 323/323/17 (провадження № 61-9871св18) зазначено, що «у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Оскільки усі землі КСП імені Шевченка в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу)».

Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 та від 04 лютого 2004 року № 122 та спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд.

Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсам № 14-17-2-П1580/4251 від 22 серпня 2001 року з урахуванням положень частини другої статті 3, частин четвертої і чотирнадцятої статті 5 ЗК України для забезпечення прав працюючих - як виняток, землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю даного підприємства і на час його видачі були членами зазначеного підприємства. Колективне сільськогосподарське підприємство за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) звертається з клопотанням до місцевої ради стосовно передачі у колективну власність із земель резервного фонду у розмірі сумарної кількості земельних часток (паїв) даних громадян, які не отримали права на земельну частку (пай).

За статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Відтак, за змістом зазначених норм, резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Крім того, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», (стаття 13) також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме сільська рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права позивача.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

Судом встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), яке набуло законної сили 20 грудня 2023 року, визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Діброва» села Мізяків Калинівського району Вінницької області, посвідчену Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0378917, виданим на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 228 від 29 липня 1997 року, та зареєстрованим в книзі реєстрації сертифікатів за № 738 від 21 серпня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мізяків Калинівського району Вінницької області, яка прийняла, але не оформила спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Мізяків Калинівського району Вінницької області, який прийняв, але не оформив спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Мізяків Калинівського району Вінницької області.

Рішенням 51-ої сесії 8-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 15 березня 2024 року № 4116, ОСОБА_2 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 1,27 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Мізяківського старостинського округу.

Як слідує з листа заступника міського голови Калинівської міської ради Вінницької області Кособуцького В. від 25.09.2024 року № 03-29-Ф-411, земельна ділянка, на яку був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0378917, виданий на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 228 від 29 липня 1997 року, та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 738 від 21 серпня 1997 року, відсутня. Відсутність земельної ділянки пояснюється тим, що при формуванні проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Мізяківської сільської ради, помилково було виключено ОСОБА_3 зі списків на отримання земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Згідно статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», у разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). На території Мізяківського старостинського округу є в наявності земельні ділянки земель запасу комунальної власності, які перебувають у користуванні СТОВ «Діброва і К». Із 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні, указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено воєнний стан. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, визначено особливості регулювання земельних відносин на час дії воєнного стану, серед яких, зокрема: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. У зв`язку із вищенаведеним, надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,27 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського призначення, на території Мізяківського старостинського округу, не є можливим, та буде порушенням чинного законодавства України. Одночасно роз`яснено, що вирішення цього питання стане можливим після завершення воєнного стану в Україні або ж внесення відповідних змін до законодавства.

Відповідно до пункту 21 розділу Х Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Згідно пункту 24 розділу Х ЗК України, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Частиною першою та десятою статті 25 ЗК України визначено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень ЗК України, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), за ОСОБА_2 визнано право на земельну частку (пай), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, на території Калинівської міської територіальної громади, в порядку спадкування за заповітом, та оскільки законом прямо передбачено створювати резервний фонд земель, який створюється після приватизації земель розташованих на відповідній територіальній громаді, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням цього, слід зобов`язати Калинівську міську раду Вінницької області розглянути питання щодо виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, право на яку визнано за нею на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу комунальної власності Калинівської міської територіальної громади, на території Мізяківського старостинського округу, після усунення обставин, що були підставою для відмови у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно частин першої - третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст.258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Калинівської міської ради Вінницької області про зобов`язання виділити земельну ділянку задовольнити.

Зобов`язати Калинівську міську раду Вінницької області розглянути питання щодо виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю), розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, право на яку визнано за нею на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року у справі № 132/1620/23 (номер провадження 2/132/497/23), в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу комунальної власності Калинівської міської територіальної громади, на території Мізяківського старостинського округу, після усунення обставин, що були підставою для відмови у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя