РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 у січні 2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що 24.11.1995 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчено заступником голови бувшої Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, за реєстровим номером 32, в якому вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_5 (шлюбне прізвище ОСОБА_6 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - баба позивачки, померла, та після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на все належне їй майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,4347 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Льотниче, Володимирський район, Волинська область; на земельну ділянку площею 5,3409 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Льотничівської сільської ради, Волинська область.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивачки ОСОБА_7 .

Спадкоємцем за законом є онук ОСОБА_4 відповідач по справі ОСОБА_2 , однак він вказану спадщину не претендує.

Позивачка вказує, що після смерті ОСОБА_4 вона оформила на себе в порядку спадкування житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказує, що звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, а саме на земельні ділянки, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно.

На підставі наведеного, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на :земельну ділянку площею 0,4347 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Льотниче, Володимирський район, Волинська область, та на земельну ділянку площею 5,3409 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Льотничівської сільської ради, Волинська область, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03.02.2025 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання також не з`явився, подавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 13.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, на належне їй майно в тому числі на земельну ділянку площею 0,4347 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Льотниче, Володимирський район, Волинська область, та на земельну ділянку площею 5,3409 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Льотничівської сільської ради, Волинська область.

Наявність у спадкодавця права власності на вказане нерухоме майно підтверджується копіями державних актів на право власності на землю серії І-ВЛ 000665, серії РЗ №125912.

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, який складений 24.11.1995 та посвідчений заступником голови Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, за реєстровим номером 32, в якому вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_5 .

З дослідженого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 встановлено, що 01.09.2007 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Позивач, відповідно до положень ст.ст.1223,1268 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено, брат позивачки відповідач по справі ОСОБА_2 , від прийняття спадщини відмовився.

06.05.2006 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим Володимирською державною нотаріальною конторою Волинської області була відкрита спадкова справа № 223/2006.

Проте, листом державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Хоми Ю.М від 10.12.2024 №1408/01-16 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на успадкування прав померлої ОСОБА_4 , щодо яких вона зробила своє розпорядження у заповіті, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 200, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- земельну ділянку площею 0,4347 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Льотниче, Володимирський район, Волинська область;

- земельну ділянку площею 5,3409 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Льотничівської сільської ради, Волинська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , проживає по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , проживає АДРЕСА_3 .

Головуючий А.М. Лутай