провадження № 2/521/2028/25
Малиновський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенко М.В.,
при секретарі Корнієнко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У грудні 2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» звернувся з позовом представник Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 128 606,99 грн. та судового збору.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.01.2025 р. по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не подавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Підписанням заяви відповідач підтвердив факт отримання ним непошкодженої платіжної картки та ПІН-коду, своє ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, які зобов`язався дотримуватися, а також вибрав для себе спосіб щомісячного отримання виписки по рахунку у відділенні банку. Також відповідач власноруч підписав паспорт споживчого кредиту.
Підписанням заяви відповідач підтвердив факт отримання ним непошкодженої платіжної картки та ПІН-коду, своє ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, які зобов`язався дотримуватися, а також вибрав для себе спосіб щомісячного отримання виписки по рахунку у відділенні банку. Також відповідач власноруч підписав паспорт споживчого кредиту.
Підписанням заяви відповідач підтвердив факт отримання ним непошкодженої платіжної картки та ПІН-коду, своє ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, які зобов`язався дотримуватися, а також вибрав для себе спосіб щомісячного отримання виписки по рахунку у відділенні банку. Також відповідач власноруч підписав паспорт споживчого кредиту.
За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.
Виходячи зі змісту статей 526,527,530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Нормою частини 1статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). При цьому, відповідно до частини 1статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Нормою частини 2статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1статті 1049 Цивільного кодексу України).
Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 2 статті 1054та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до положень частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1статті 229 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 2статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит: вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит)грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, зокрема за ведення рахунків, які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина 2статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
У частині 1статті 12Закону України «Про споживче кредитування» визначено перелік обов`язкових істотних умов у договорі про споживчий кредит. Статтями2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Постановою Національного банку України від 08.06.2017 за № 49, затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі: Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно)форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.
Як вбачається із наявних у справі доказів, 24.04.2019 р., 30.09.2020 р., 15.05.2021 р. ОСОБА_1 підписав заяви на приєднання до Договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до яких погодився з усіма їх умовами, зокрема й умовами про те, що підписані ним Заяви складають Договори про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, про що свідчить надана позивачем завірена копія таких заяв та Публічна пропозиція на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому у договорі, у повному обсязі, що підтверджується випискою за банківським рахунком.
Відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо виконання взятих на себе за договорами зобов`язань щодо сплати грошових коштів за кредитними договорами, та які б спростовували зазначені розрахунки заборгованості.
Таким чином, оскільки відповідач зі свого боку не виконав умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, спрямовані на відновлення позивачем своїх порушених прав та законних інтересів, є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість в сумі 128606,99 грн.
За частиною першою статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
- 4 (чотири) грн. 89 коп. заборгованість за процентами.
- 2 (дві) грн. 34 коп. заборгованість за процентами.
- 8829 (вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн. 61 коп. заборгованість за комісією;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.