Справа № 404/1719/24
Провадження № 2/390/379/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2025 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі Кондратовій Г.О.,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна"» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4701980 від 30.08.2021, у загальному розмірі 39570,50 грн, інфляційні витрати 8547,23 грн, три відсотки річних - 2270,15 грн, а також понесені позивачем судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,4 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір № 4701980, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 14500 грн та зобов`язався його повернути, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» утворилась заборгованість у загальному розмірі 39570,50 грн, з яких: 14500 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 25070,5 грн заборгованість за процентами на дату переуступлення прав вимоги, яке відбулось 18.04.2023.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04./23-ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентрус Україна» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК Фінтраст Україна» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема за договором № 4701980 від 30.08.2021.

В добровільному порядку погашати заборгованість за кредитним договором відповідач відмовляється, тому позивач звернувся до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві представник позивача позов підтримав, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач в поданих до суду заявах зазначив, що він ставить під сумнів справжність наданих документів, так як оригінали кредитного договору та договору факторингу суду не надані. В заяві від 18.02.2025 просив розгляд справи провести без його участі, до заяви долучив копії квитанцій щодо грошових переказів. Правом подання відзиву відповідач не скористався.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи зі наступного.

Суд установив, що 30.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 електронними засобами укладено договір споживчого кредиту № 4701980, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу споживчий кредит у розмірі 14500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надавався шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 . Розділом 1 договору передбачено, що строк кредитування становить 30 днів, процентна ставка фіксована: 0,95 % в день пільгова та загальна 1,9 % в день, яка також застосовується у випадку пролонгації строку кредиту. При цьому в розділі 4 договору, а саме п.4.2.2 зазначено, що клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом, шляхом здійснення оплати платежу в рахунок погашення заборгованості. У такому випадку позичальник може відмовитись від використання кредиту та повідомити про це кредитора. Відповідно до пунктів 4.3.1, 4.3.2 у випадку наявності заборгованості після перенесення строку повернення кредиту строк повернення кредиту переноситься на наступний день. Пролонгація чи автопролонгація договору не може перевищувати 90 днів. Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.16-32).

Згідно з договором № 087/20-П від 08.07.2020, укладеного між ТОВ «ФК Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що останнє доручило ТОВ «ФК Контрактовий Дім» здійснювати грошові перекази клієнтам ТОВ «Авентус Україна» (а.с.85-91).

З виписки № 2633 від 04.05.2023, наданої ТОВ «ФК Контрактовий Дім», вбачається, що 30.08.2021 здійснено транзакцію № 984623907 на перерахування 14500 грн на карту № НОМЕР_1 (а.с.79-82).

В повідомленні від 26.12.2021 ТОВ «Авентус Україна» звернулося до ОСОБА_1 з приводу наявної заборгованості за кредитним договором № 4701980 від 30.08.2021 у розмірі 39570,5 грн (а.с.36).

З договору факторингу № 18.04./23Ф від 18 квітня 2023 вбачається, що між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» укладений зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. В реєстрі боржників до договору факторингу за № 1254 містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 4701980, розмір якої становить 39570,50 грн та складається із 14500 грн заборгованості за тілом кредиту, 25070,50 заборгованості за відсотками (а.с.39, 133-142).

З виписки ЄДРПОУ № 2 від 10.12.2024, рішення № 251124/1 від 25.11.2024 ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (код 44559822) змінило назву на нове - ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» (код 44559822).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналіз доказів, які дослідив суд, свідчить, що 30.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за якими товариство надало останньому споживчий кредит у розмірі 14500 грн.

Зміст договору містить всі істотні умови, стосовно яких їх сторони дійшли згоди: предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, у випадку застосування змінюваної процентної ставки умови щодо порядку її обчислення та максимальний розмір збільшення процентної ставки за кредитом, строк повернення кредиту.

За своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регулюється Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

Письмові докази, які дослідив суд свідчать, що договір № 4701980 від 30.08.2021, укладений та підписаний з дотриманням вимог Закону № № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, у тому числі ст. 12, яка визначає обов`язкові умови договору про споживчий кредит.

Отже підстави вважати, що кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства, що регулює порядок його укладення, у суду відсутні.

В письмовому запереченні проти позову відповідач зазначив, що він ставить під сумнів справжність наданого позивачем кредитного договору.

З приводу зазначеного суд зазначає таке.

Між сторонами виник спір з приводу заборгованості за кредитним договором, який укладений в електронній формі.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі інтернет) (частина перша статті 100 ЦПК України).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копія) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини друга п`ята статті 100 ЦПК України).

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Відповідач висловлює сумнів щодо окремих доказів, які надав позивач, а саме щодо кредитного договору та договору факторингу, в той же час не зазначив та не конкретизував, чим зазначені договори суперечать вимогам законодавства, у тому числі та не виключено через явно несправедливі умови, виконання яких ставлять його у вимушено несприятливі умови.

Факт укладання кредитного договору відповідач не заперечує.

Таким чином, відповідач належними, допустимими та достовірними доказами презумпцію правомірності кредитного договору не спростував, контррозрахунку заборгованості не навів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Стаття ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено матеріалами справи, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору останній має заборгованість на загальну суму 39570,5 грн, з яких: 14500 грн - заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредитів), 25070,50 грн - заборгованість за відсотками.

Згідно фактичних обставин, які встановив суд, проценти за користування кредитними коштами нараховуються щоденно, а процентна ставка є фіксованою (пільговою та загальною).

З розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 30.08.2021 по 20.09.2021 розмір заборгованості збільшився на суму нарахованих процентів за зниженою ставкою 17530,50 грн. (0,95 % в день від 14500 грн, що становить 137,75 грн/день). 21.09.2021 здійснено оплату 3168,25 грн, які зараховані на погашення заборгованості за процентами, тому сума заборгованості знизилась до рівня 14500 грн, а подальший розрахунок відсотків здійснювався за стандартною відсотковою ставкою 1,9 % в день від 14500 грн, що становить 275,50 грн/день. В період з 22.09.2021 по 25.10.2021 заборгованість збільшилась до рівня 23867 грн. 26.10.2021 здійснено оплату 9642,50 грн, які зараховані на погашення заборгованості за процентами, тому сума заборгованості знизилась до рівня 14500 грн. В період з 27.10.2021 по 24.11.2021 заборгованість збільшилась до рівня 22489,50 грн. 25.11.2021 здійснено оплату 8265 грн, які зараховані на погашення заборгованості за процентами, тому сума заборгованості знизилась до рівня 14500 грн. Надалі впродовж 90 днів з 26.11.2021 по 24.02.2022 погашення кредиту не здійснювалося і станом на 24.02.2022 заборгованість досягла рівня 39570,50 грн (14500 грн - основний борг, 25070 грн - проценти) та в подальшому не збільшувалась.

Здійснення платежів в рахунок погашення заборгованості 26.10.2021 на суму 9642,5 грн та 25.11.2021 на суму 8265 грн підтверджується квитанціями, які надав до суду відповідач.

Таким чином, розрахунок заборгованості здійснений з дотриманням умов договору щодо періодів нарахування та розмірів відсоткових ставок (пільгової та стандартної).

Відповідач на навів суду переконливих доводів щодо необізнаності про порядок нарахування відсотків за користування кредитом та порядку виконання свого обов`язку щодо його погашення, з огляду на неспростовану презумпцію правомірності правочинів.

Позивач, крім боргу за кредитом, просить стягнути 3 відсотки річних та індекс інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до розділу 7 договору, який передбачає відповідальність сторін, сторони визначили, що сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства та умов договору.

Позивачем на розмір заборгованості за кредитом (39570,5 грн) в порядку ч.2 ст.625 ЦК України нараховані 3 % річних (2270,15 грн) та індекс інфляції (8547,23 грн).

Період такого нарахування становить з 26.03.2022 по 22.02.2024.

Згідно п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан, що триває введений в Україні із 24 лютого 2022 року, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України № 2102-IX від 24.02.2022.

Таким чином, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, в силу прямої вказівки закону, і позовні вимоги в частині 10817,38 грн (8547,23 - інфляційні втрати, 2270,15 грн - 3 % річнх), що по суті є простроченими відсотками - задоволенню не підлягають.

Зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_1 на користь «ФК Фінтраст Капітал»підлягає стягненню сума заборгованості за споживчим кредитом № 4701980 від 30.08.2021 в розмірі 39570,5 грн, з яких: 14500 грн заборгованість за тілом кредиту, 25070,50 грн заборгованість за відсотками.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, згідно яких такі витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.176 ЦК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається - сумою, яка стягується.

Ціна позову за даним позовом становить 50387,88 (39570,8+8547,23+2270,15).

Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, а саме на 39570,5 грн, то сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1889,31 грн (39570,5 / 50387,88 х 2422,40).

В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір № 10/07-2023 від 10.07.2023, звіт від 22.02.2024 про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023, рахунок на оплату по замовленню №2317/22/02 від 22.02.2024 та платіжну інструкцію № 3562 від 23.02.2024 (а.с.32, 35, 92-95, 144).

Документи щодо витрат позивача, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, щодо підготовки і складання позовної заяви та подання її до суду представник позивача направив відповідачу рекомендованими поштовими відправленнями, про що свідчать реєстр поштових відправлень (форма 103) (а.с.149-150).

Згідно доказів, які надав представник позивача адвокат Столітній М.М., вартість правової допомоги, наданої позивачу, становить 10000 грн. Відповідно до звіту про надання правової допомоги адвокат виконав наступні роботи: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4701980 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , складання позовної заяви та подання її до суду. Сукупна кількість часу, яку витратив представник позивача, становить 10 годин.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати, зокрема поведінку, дії та бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто критерії, визначені у частині другій статті 141 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу належним чином доведені, однак їх розмір не відповідає критерію розумності, складності справи, а також реальності витрат представника позивача в судових засіданнях, тому з урахуванням часткового задоволення позову, вони підлягають частковому відшкодуванню з відповідача, а саме у розмірі 5000 грн.

Загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6889,31 грн.

На підставі ст.12-14 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,ст.ст. 514, 530, 625, 638, 652, 1054, 18 прикінцевих та перехідних положеньЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"» заборгованість за споживчим кредитом № 4701980 від 30.08.2021 в розмірі 39570,5 грн, з яких: 14500 грн заборгованість за тілом кредиту, 25070,50 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"» судові витрати у розмірі 6889,31 грн, з яких: 1889,31 грн - судовий збір, 5000 грн - витрати на професійну (правничу) допомогу.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.03.2025 року.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"», вул.Загородня, 15, оф.118/2, м.Київ, поштовий індекс 03150, ;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: с.Веселівка Кропивницький район, Кіровоградська область, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко