Справа № 454/4303/21 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3371/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що вона перебувала з відповідачем у близьких відносинах з грудня 2015 року.

Вказувала, що в 2020 році вона завагітніла і вони планували укласти з відповідачем шлюб. Однак, згодом їй стало відомо про зраду відповідача, після чого вони припинили відносини та розійшлись.

Зазначала, що вони домовились про те, що відповідач буде надавати допомогу у вихованні та утриманні сина.

Стверджувала, що після народження сина відповідач провідував дитину, надавав допомогу на його утримання, однак з травня 2021 року відповідач перестав навідуватись до сина та надавати будь-яку допомогу.

Зазначала, що запис про батька дитини органом ДРАЦСУ зроблено відповідно до ч.1 ст.135 СК України за прізвищем позивачки « ОСОБА_3 », а ім`я та по батькові батька за її вказівкою « ОСОБА_4 ».

Просила визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що висновок суд першої інстанції щодо того, що він ухилявся від проходження молекулярно-генетичної експертизи є помилковим.

Вказував, що він не заперечував щодо проведення вказаної експертизи, однак просив перенести проведення експертизи, призначеної на 01 серпня 2022 року на інший день, оскільки він здійснював догляд за хворим батьком, який є особою з інвалідністю 3 групи і перебуває на лікуванні і він не був завчасно попереджений про проведення експертизи.

Крім того зазначає, що на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, в якому була ухвала суду про призначення експертизи на 06 липня 2022 року і в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, в якому була ухвала суду про призначення експертизи на 01 серпня 2022 року про вручення поштового відправлення в графі «отримав за довіреністю» стоїть підпис невідомої йому особи.

Стверджує, що про неправомірні дії працівників поштового відділення він заявив в поліцію та до керівництва AT «Укрпошта». Зокрема, 20 вересня 2022 року подав скаргу в Радехівський відділ поліції та до Львівської дирекції AT «Укрпошта». 1 листопада 2022 року він знову звернувся зі скаргою у Львівську дирекцію AT «Укрпошта», оскільки повторно виявив, що хтось підробляє його підпис та без його дозволу отримує поштову кореспонденцію.

Покликається також на те, що 11 жовтня 2022 року він отримав відповідь з AT «Укрпошта», що дійсно працівник поштового відділення порушила правила надання послуг поштового зв`язку і підробила повідомлення про врученім рекомендованого листа № 690 - саме того, в якому було повідомлення про призначення експертизи на 01 серпня 2022 року.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 25 березня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження встановлено, що народження ОСОБА_5 зареєстровано у Радехівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Львів), відомості про батька внесені до актового запису відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою та третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною другою статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що запис відомостей про батька було зроблено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про оспорення батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

За клопотанням позивача ухвалами від 26 січня 2022р. та 10 травня 2022 року у даній справі було призначено судову молекулярну-генетичну експертизу.

Вперше, у зазначений експертом день ні позивач з дитиною, ні відповідач ОСОБА_1 до Львівського НДЕКЦ МВС не прибули.

Ухвалою від 06 червня 2022 р. суд за клопотання експерта повідомив сторони про прибуття до експертної установи на 06 липня 2022 р.

05 липня 2022р. ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення проведення експертизи на інший день, у зв`язку з чим суд, з узгодженням разом зі сторонами, призначив іншу дату (01 серпня 2022 р.) прибуття до експертної установи для відібрання зразків біологічного матеріалу.

Однак, відповідач, вдруге, в переддень проведення експертизи надіслав суду клопотання про відкладення проведення експертизи на інший день, що свідчить про свідоме ухилення від проведення експертизи.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_1 , був обізнаний про дату, час та місце проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини.

Також, судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 березня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено.

Призначено по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства судову молекулярно генетичну експертизу ( експертизу ДНК), на розгляд якої поставити наступне запитання:

«Чи ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?»

Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково- дослідного експерно криміналістичного центру МВС України ( 79040, м. Львів, вул. Конюшинна, 24).

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Попередити сторони про наслідки ухилення від проведення експертизи згідно ст. 109 ЦПК України.

Попередити експерта про кримінальну відповідальність заст. ст. 384, 385 КК України.

Направити у розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 454/4303/21.

На час проведення експертизи провадження у справі - зупинено.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-23/5966-БД від 02 червня 2023 року : « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,999999999%.»

05 вересня 2023 року відповідач звернувся із клопотанням про проведення повторної судово-медичної молекулярно генетичної експертизи, покликаючись на те, що у нього є сумніви, щодо об`єктивності проведеної експертизи та того які саме взірці біологічного середовища досліджувались експертом, а саме чи дійсно досліджувався та порівнювався біоматеріал відібраний у дитини і в мене, чи експертне дослідження було проведене лише на основі моїх біологічних взірців.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково.

Призначено по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства повторну судову молекулярно генетичну експертизу ( експертизу ДНК), на розгляд якої поставлено наступне запитання:

«Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?»

Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ( м. Київ, вулиця Докучаєвська, будинок 4).

Повторно відібрано біологічні зразки для проведення експертного дослідження.

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Попереджено сторони про наслідки ухилення від проведення експертизи згідно ст. 109 ЦПК України.

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність заст. ст. 384, 385 КК України.

Направлено у розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 454/4303/21.

На час проведення експертизи провадження у справі - зупинено.

05 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про проведення повторної судово медичної молекулярно-генетичної експертизи, покликаючись на те, що проведення судової експертизи доручено завідувачу сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічний досліджень та обліку НДЕКЦ MB України Пасовичу О.Б., який має вищу біологічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи за спеціальностями 9.3 «Імунологічні дослідження» 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження», 9.6. «Дослідження волосся», однак як вбачається із картки атестованого судового експерта, реєстру атестованих судових експертів ( hHDs://rase.miniust.uov.ua/) вбачається, що даного судового експерта двічі (у 2010 та 2015 p.p. позбавляли кваліфікації судового експерта за експертною діяльністю 9.5 Молекулярно-генетичні дослідження рішеннями ЕКК МВС).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково.

Призначено по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства повторну судову молекулярно генетичну експертизу ( експертизу ДНК), на розгляд якої поставлено наступне запитання:

«Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?»

Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ( м. Київ, вулиця Докучаєвська, будинок 4).

Повторно відібрано біологічні зразки для проведення експертного дослідження.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Попереджено сторони про наслідки ухилення від проведення експертизи згідно ст. 109 ЦПК України.

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність заст. ст. 384, 385 КК України.

Направлено у розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 454/4303/21.

На час проведення експертизи провадження у справі - зупинено.

06 грудня 2024 року Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи ухвала Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року про призначення судової молекулярно генетичну експертизи повернута без виконання, оскільки вартість експертизи відповідачем не була сплачена.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 201/11183/16 (провадження № 61-23601св18), на яку посилається заявник як на підставу касаційного оскарження.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків під час розгляду справи в суді першої інстанції, а подані ним, в останній день, клопотання про відкладення проведення експерти на іншу дату, свідчать про свідоме ухилення від проведення експертизи.

Вказаний висновок суду підтверджується і тим, що відповідачем не було оплачено проведення повторної судової молекулярно генетичної експертизи, призначеної ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, а згідно висновку експерта №СЕ-19/114-23/5966-БД від 02 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищенаведені обставини, перевіривши наявні у справі докази у їх сукупності наявність висновку експерта №СЕ-19/114-23/5966-БД від 02 червня 2023 року, поведінку відповідача, яка свідчить про ухилення останнім від проведення експертизи в суді першої інстанції та недоплату повторної експертизи в суді апеляційної інстанції, те, що ОСОБА_1 не надав доказів на спростування доводів позивача та наданих нею доказів і останній не бажає приймати участь у вихованні дитини, а тому встановлення батьківства відповідача як батька ОСОБА_5 відповідає інтересам дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.