Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/243/25
Провадження №2/711/665/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі судового засідання - Буйновській А.П.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.09.2010.

Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вказано, 10 травня 2024 року сторони розірвали шлюб. З цього часу відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає. Після розірвання шлюбу відповідач залишив за собою дошлюбне прізвище ОСОБА_5 .

Діти прописані за адресою проживання відповідача, але жодного дня не проживали за вказаною адресою та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом з позивачем.

Після розлучення відповідач переїхала проживати до своїх батьків. Кошти на утримання дітей платити відмовляється. Діти повністю знаходяться на його утриманні.

Інших дітей, окрім їхніх з відповідачем спільних синів, а також непрацездатних батьків відповідач немає.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і продовжувати до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що діти проживають з ним у м. Черкаси та він їх утримує. При цьому, діти зареєстровані за адресою, де проживає відповідач. Квартира, де проживає позивач із дітьми, належить його матері, вони проживають у цій квартирі з моменту розлучення з відповідачем, тобто з кінця травня 2024 року. Відповідач участі в утримані дітей не бере. Він не звертався до служби у справах дітей щодо невиконання обов`язку матір`ю по утриманню дітей. Він працює на посаді начальника Відділу державної виконавчої служби Черкаського району та його заробітна плата становить близько 25000 грн. 00 коп. щомісяця. Також він є військовозобов`язаним і має бронь. Вказав, що відповідач має заробітну плату також близько 25000 грн. 00 коп.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала та суду пояснила, що при розірванні шлюбу вона домовилася з позивачем, що діти будуть знаходитися на повному утриманні останнього, оскільки у неї були борги і заблоковані рахунки у банківських установах. Вона сплатила кредит близько двох місяців тому. Її щомісячний дохід складає близько 17000 грн. 00 коп. Вона працює і графік її роботи ненормований - з 08.00 до 20.00 або з 09.00 до 21.00, чотири робочих дні і один день вихідний, але буває по-різному. Погодилася із доводами позивача про те, що вона не допомагала своїм дітям. Відзив на позовну заяву подано не було.

Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та дослідженими доказами підтверджено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 10.05.2024 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/3229/24 шлюб сторін було розірвано та після розірвання шлюбу ОСОБА_6 було повернуто дошлюбне прізвище ОСОБА_5 . Це судове рішення набрало законної сили 10.06.2024. Слід звернути увагу, що у судовому рішенні зазначено про те, що будь-яких відомостей чи належних доказів щодо місця проживання дітей, учасниками справи суду надано не було.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.12.2010, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1465 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 28.12.2010, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1466.

Батьком дитини записаний позивач, а матір`ю - відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає.

За даними паспорту серія НОМЕР_3 , виданого Придніпровським РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області 12.12.2013 та листа Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 17.01.2025, відповідач ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 19.08.1988 і дотепер.

За даними паспорта серія НОМЕР_4 , виданого Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 31.03.1999 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 : с.Веселий Кут, Шполянського району, Черкаської області з 05.12.2003 і дотепер.

Слід зазначити, що дані про зареєстроване місце проживання дітей, відсутні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Відповідно до статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

Так, суд вважає, що враховуючи норми ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України та ст. 181 СК України, позивачем жодними належними, допустимими, достатніми та переконливими доказами не доведено обставини про те, що діти проживають саме разом із ним і знаходяться на його утриманні і, відповідно, він має право на стягнення аліментів із матері дитини.

Що стосується довідки №341 від 15.08.2024, яка надана позивачем, начебто, на підтвердження обставин про те, що неповнолітні діти проживають разом з ним, та підписаної головою правління ОСББ «Перемоги 46» Баля В.І., то як на думку суду, вона не є належним та допустимим доказом щодо таких обставин. Так, в ній лише зазначено про те, що у квартирі АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При цьому, суд звертає увагу, що ця довідка взагалі не містить інформації про період часу фактичного та спільного проживання цих осіб.

Крім того, відповідно до рішення сесії Черкаської міської ради від 23.06.2022 №26-12 щодо делегування повноважень Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради, яким затверджено Порядок і бланк опитування сусідів від 27.06.2023 №724 (із внесеними змінами), - саме на органи місцевого самоврядування покладено обов`язки щодо складання, оформлення та надання документів, зокрема і довідок щодо фактичного спільного проживання фізичних осіб за певною адресою, щодо факту проживання особи без її реєстрації тощо. При цьому, незважаючи на те, що в позовній заяві зазначено про наявність у дітей зареєстрованого місця проживання, відповідні докази на підтвердження таких обставин, позивачем до суду надані не були.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача й про те, що він має певні доходи, а також те, що саме на його утриманні знаходяться діти.

Інші докази на підтвердження проживання дітей з позивачем та перебування їх на утриманні позивача, матеріали справи не містять.

Крім того, як на думку суду, лише сам по собі факт визнання відповідачем позову, не може бути покладено в основу рішення, як законна підставі для його задоволення, а також і не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання доказів на підтвердження зазначених ним обставин. До того ж, й сама позиція відповідача є суперечливою, оскільки зазначаючи про те, що вона визнає позовні вимоги про стягнення з неї аліментів на утримання спільних дітей, - вона ж вказує на те, що між сторонами була домовленість про утримання дітей виключно позивачем. Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено й обставин про те, що матір дітей (відповідач по справі) не виконує обов`язки щодо їх утримання.

Слід зазначити, що відмова у задоволенні позовних вимог, не позбавляє можливості позивача звернутися із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей за наявності інших, належним чином підтверджених обставин.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові Черкаського апеляційного суду від 12.12.2024 у справі № 711/5753/24 (провадження 22-ц/821/1881/24).

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачував судовий збір, у зв`язку з тим, що він має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, в даному випадку, судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки у задоволенні позову повністю відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13.03.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька