Провадження № 2/537/405/2025
Справа № 537/6298/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 у м. Кременчуці Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Фадєєвої С.О. при секретарі судових засідань Супруненко О.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лаврика Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчуці цивільну справу № 537/6298/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, без участі відповідачки ОСОБА_2 .

На обґрунтування позову зазначив, що він разом з відповідачкою ОСОБА_2 проживав однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 18.11.2022 між ним, позивачем, та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2022. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним, а відповідачка переїхала до м. Світловодська, де створила нову родину та перестала цікавитися долею сина. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2022 було задоволено його позовні вимоги до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 з ним, позивачем у справі. Вказав, що він піклується про сина, забезпечує його усім необхідним. Відповідач з червня 2021 року не приймає участі у вихованні та забезпеченні сина, не утримує його та не цікавиться ним. Як йому стало відомо ОСОБА_2 у 2024 році виїхала проживати за кордон, не працює та не має доходу, тому він не звертався до неї з позовом про стягнення аліментів. Зважаючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні йде повномасштабна війна з агресором - російською федерацією та в державі введено воєнний стан, постійно здійснюється мобілізація цивільного населення до Збройних Сил України. Він, як громадянин України, є військовозобов`язаним та у нього відсутні підстави для відстрочки від мобілізації, у разі його мобілізації малолітній син, місце проживання якого визначено з ним за рішенням суду, фактично може залишитись вдома сам без догляду та утримання. З урахуванням викладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач та його представник адвокат Лаврик Ю.А. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у тексті позову та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає та просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Представник третьої особи служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення, де вказав, що заявлені позивачем позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. В силу закону батьки зобов`язані піклуватися про дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Вважає, що факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений виключно у разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Вказав, що у позові позивач зазначає, що з моменту припинення стосунків з відповідачкою їх неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним та знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. З позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на даний час зареєстрована за адресою, де проживають позивач з неповнолітнім сином, тобто вона має можливість для спілкування та приймання участі у виховання сина. Зазначив, що позивачем не надано доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків. Вказав на те, що позивач є військовозобов`язаним і в даному випадку може виникнути спір, пов`язаний з доведенням підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. З урахуванням викладеного просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони у справі мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2022 (справа № 537/1206/22), яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.11.2016 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 1050.

З копії висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20.10.2022 вбачається, що органом опіки встановлена доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 . З висновку також вбачається, що 12.10.2022 спеціалістами служби у справах дітей були обстежені умови проживання малолітнього ОСОБА_3 та встановлено, що на час обстеження дитина проживала з батьком, складних життєвих обставин не виявлено. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2022 (справа № 537/1207/22), яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . При винесенні рішення судом було взято до уваги у тому числі вказаний висновок органу опіки та піклування.

З характеристики, наданої 28.05.2024 директором Кременчуцької гімназії № 1 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на учня 5-А класу цього закладу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_4 навчається у гімназії з 30.10.2023, за період навчання має гарну характеристику, охайний, старанний, вихований, добре навчається, контроль та догляд за ним здійснює батько ОСОБА_1 , який відвідує батьківські збори, завжди на зв`язку з класним керівником, цікавиться навчанням та успіхами сина.

З характеристики, наданої тренером КЗФКіС «МФК «Кремінь» ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_4 відвідує футбольний клуб з 2022 року, за цей час зарекомендував себе з позитивної сторони, тренування відвідує старанно,приймає участь у іграх, турнірах, вихованням та комунікацією з тренером займається батько, який приходить на збори команди, супроводжує сина на турнірах та забезпечує усім необхідним для тренування.

З характеристики, наданої ТОВ «Український медичний центр сімейного здоров`я» вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під медичним наглядом ТОВ «УКРМЕДЦЕНТР СІМЕЙНОГО ЗДОРОВ`Я», декларація укладена з лікарем 06.11.2023; медичний центр з дитиною відвідує батько дитини, ОСОБА_1 , який при захворюванні дитини оперативно контактує з лікарем.

Позивачем надано також докази на підтвердження того, що він працює та отримує дохід, станом на 27.05.2024 незнятої чи непогашеної судимості не має, має частку у праві власності на нерухоме майно. Також ОСОБА_1 надано суду копію чеків, які не містять переліку придбаних чи отриманих поштою товарів та чеки про купівлю смартфону, сквіш-папки, штучного снігу, а також меблів у дитячу кімнату. Позивачем визнається, що він не звертався до суду з вимогами про стягнення з відповідачки коштів на утримання спільної дитини.

Крім вказаних доказів Калініченком долучено до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які сторона позивача просить суд прийняти, як пояснення свідків, проте суд їх до уваги не бере. Суд зазначає, що згідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 93 ЦПК України передбачено письмове опитування учасників справияк свідківшляхом проставлення їм в першій заяві по суті справи не більше десяти запитань про обставини, що мають значення для справи, проте ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не є учасниками справи. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази (ч.1 ст.. 229 ЦПК України). Кожний свідок допитується окремо, перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань,головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги (ст.. 230 цього Кодексу). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 78 ЦПК України).Як вказав Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 501/3550/22 саме через недотримання встановленої законом процесуальної форми не можуть бути використані як показання свідків письмові пояснення громадян. Такого порядку надання показань свідків, як письмові пояснення, цивільним процесуальним законодавством України не передбачено. Отже, свідки допитуються судом безпосередньо, клопотань про виклик та допит свідків судом позивачем заявлено не було, хоча суд роз`яснював йому таке право.

Суду не надано також належних доказів перебування відповідачки за кордоном. 23.01.2025 засобами поштового зв`язку судом отримано заяву, подану від імені відповідача ОСОБА_2 , яка не містить вказівки на адресу фактичного місця проживання (лише країну), зазначена адреса зареєстрованого місця проживання в Україні у м. Кременчуці. За змістом заяви ОСОБА_2 позов визнала, розгляд справи просить проводити за її відсутності. До заяви, адресованої суду, додана заява компетентним органам або всім, кого це стосується за належністю, подана від імені ОСОБА_2 двома мовами, згідно якої українською мовою повідомлено, що ОСОБА_2 проживає у Республіці Польща, з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Переклад частини заяви на державну мову відсутній. Крім цього, до заяви долучено документ іноземною мовою без перекладу на українську мову, а тому суд не може встановити йогозмісту. Згідно конверту, документи відправлені на адресу суду з м. Кременчука, з адреси зареєстрованого місця проживання відповідачки, яка є і адресою фактичного місця проживання позивача. А тому суд не може з достатньою вірогідністю констатувати, що заява подана саме відповідачкою.

Суд також зазначає, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову виключно за наявності для того законних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

В силу статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч.4 ст. 15 СК України). Так, відповідно до ст.. 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Як вказавав Верховний Суд у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем малолітнього сина може мати негативні наслідки як для матері дитини, так і для самої дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (Верховний Суд, постанова від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).

У разі виникнення конкретного спору позивач повинен обрати належний спосіб захисту порушеного права, визначити належного відповідача та надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази. Метою заявлення цього позову, як у ньому зазначено позивачем, є отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а не вирішення спору між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання чи утримання неповнолітнього сина. У позовній заяві позивач просить встановити факт самостійного виховання і утримання ним малолітнього сина. Заявлена вимога пов`язана з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. У даній справі вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав, встановлення порядку спілкування з дитиною чи стягнення аліментів на утримання дитини позивачем не заявлено.Заявлені вимоги про встановлення факту того, що ОСОБА_1 самостійно, без участі матері ОСОБА_2 виховує та повністю утримує свого малолітнього сина по суті є тотожними та входять у предмет доказування при вирішенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав або вимоги про стягнення аліментів у частині утримання дитини.

Оскільки ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав щодо свого малолітнього сина, вона зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї як на матір вимогами законодавства України, зокрема ст. 150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач є особою, яка самостійно виховує та утримує дитину. Навіть якщо відповідачка проживає за межами території України це не звільняє її, як матір неповнолітньої дитини, від обов`язку виховання та утримання її сина.

На підставі викладеного суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання самостійного виховання і утримання неповнолітньої дитини батьком.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133,137, 138 141, 263, 265,ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повне рішення складено 31.03.2025