П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Київ

Справа №382/1646/24

Провадження: № 22-ц/824/6820/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Сорокіної Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Нарольського М. М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.04.2004 року між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб. За час спільного проживання у сторін народилося троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З метою захисту дітей від небезпеки, пов`язаної з постійними ракетними обстрілами, вона, ОСОБА_2 , вивезла дітей для тимчасового проживання в Норвегію. На даний час двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Старша дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досягла повноліття. Відповідач не в повному обсязі виконує свої обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей,а тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів (заробітку), але не менше як 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даного позову і до досягнення повноліття.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей -ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Сорокіна І.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції змінити шляхом зменшення розміру аліментів на утримання дітей з 1/3 частини до 1/12 частини від усіх доходів відповідача.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір аліментів, не урахувавши матеріальне становище відповідача та його фінансові можливості, стан його здоров`я, а також матеріальне та соціальне становище його дітей, яким надано тимчасовий захист в Норвегії. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач не має власного житла, а тому вимушений винаймати житло, витрачаючи на це 20 000 грн. При цьому, оренда цього житла була викликана лише життєвими обставинами, і не пов`язана зі зверненням ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом. Поза увагою суду залишився і той факт, що відповідач хворий на тяжку та невиліковну хворобу «розсіяний склероз», лікування якої вартує значних коштів. Відповідачу було рекомендовано почати лікування високовартісними медичними препаратами Окревус, вартістю 426 200 грн на рік та Лемптрада, вартістю 955 913,40 грн на рік. Зважаючи на викладене, аліменти у розмірі 25 563,33 грн, що становить 1/3 частину від доходу відповідача, створює відповідачу значне навантаження, зважаючи на необхідність витрат на оренду житла, харчування, враховуючи спеціальну дієту, мінімальні медичні обстеження, проїзд на роботу, профілактичні заходи тощо. Окрім того, суд не врахував, що позивачка, тимчасово проживаючи в Норвегії, отримує фінансову допомогу у розмірі близько 150 Євро на кожну дитину, що дозволяє їй купувати продукти харчування та інші необхідні речі для утримання дітей.

23 січня 2025 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Зубань О.О. в інтересах ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, а тому відсутні підстави вважати його стан здоров`я незадовільним. В матеріалах справи відсутні, і відповідачем не надано доказів понесення ним витрат у заявленому ним розмірі на придбання ліків. Крім того, відповідач є учасником бойових дій, а тому має право розраховувати на безкоштовне лікування. Також відповідачем не доведено факту понесення ним витрат на оренду житла, що може вказувати на фіктивність договору оренди. Зазначив і про те, що до відповідача застосуються встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги - 75 % знижки на плату за користування житлом, за користування комунальними послугами, вартості палива, що не може свідчити про те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Неприйнятними вважав і посилання відповідача на отримання позивачкою фінансової допомоги в Норвегії, оскільки соціальний рівень життя в Норвегії є набагато вищим ніж в Україні. Більше того, позивачка вимушена винаймати житло та сплачувати комунальні послуги, купувати дітям одяг, ліки, продукти харчування. При цьому, позивачка також працює, отримує дохід та також утримує дітей. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.04.2004 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Сторони мають трьох дітей: повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

На теперішній час ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за кордоном в Норвегії Холе.

ОСОБА_1 з 13.12.2021 року працює у ТОВ «ФОРА» на посаді керівника групи оперативного реагування та щомісяця отримує заробітну плату у середньому розмірі 28 800 грн (загальна сума заробітної плати за 9 місяців 2024 року ставила 259200,25 грн).

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи тащомісяця отримує пенсію по інвалідності у розмірі 47 890 грн.

22.10.2024 року ОСОБА_1 встановлено діагноз «розсіяний склероз» та рекомендовано пройти лікування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2024 року та до досягнення дітьми повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батькимають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно статті 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року 3 196 грн.

Колегія суддів зауважує, що вказана величина свідчить лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, скаржник посилався на те, що стягнення з нього аліментів в сукупності з понесенням витрат на оренду житла, на проїзд на роботу, що складає близько 40 км в одну сторону, правильне харчування, проходження медичних обстежень, профілактичних заходів, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження, психолого-педагогічної та фізичної реабілітації, поставить під загрозу та обмежить його фінансову здатність пройти необхідний курс лікування.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Сорокіна І.В. в інтересах ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, до якого долучила відповідь ТОВ «Фора» на запит АО «В.І.Партнерс» щодо функціональних обов`язків ОСОБА_1 , витяг з Реєстру нерухомості щодо підтвердження права власності орендаря ОСОБА_6 на будинок, який орендував ОСОБА_1 , попередній договір оренди квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 05.06.2023 року, а також квитанції про сплату орендної плати.

Адвокат Зубань О.О. в інтересах ОСОБА_2 також додатково подав до суду докази, на які посилався у відзиві а апеляційну скаргу, а саме договір оренди житла, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 01.10.2024 року, довідку з місця роботи ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання прийняття нових доказів у справі, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням наведених положень процесуального закону, колегія суддів не приймає додані до апеляційних скарг нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції відповідачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Будь-яких заяв про долучення доматеріалів справи вказаних доказів позивачем та відповідачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відмічає, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом обставини вказують та підтверджуюють платоспроможність відповідача і не спростовують, а навпаки підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо можливості сплати ним аліментіву визначеному судом розмірі.

Колегія суддів вважає не прийнятними такі доводи і з огляду на те, що власні інтереси відповідача не можуть ставитись вище за інтереси неповнолітніх дітей.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції помилково вважав, що оренда відповідачем житла вартістю 20 000 грн пов`язана лише з фактом звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом, не мають правового значення для правильного вирішення справи, оскільки обрана та погоджена відповідачем вартість орендованого ним житла, територіальна віддаленість цього житла від його місця роботи не можуть впливати на його обов`язок забезпечити належний рівень життя своїх дітей та не звільняють його від цього обов`язку.

Щодо посилань відповідача на необхідність у дороговартісному лікуванні, колегія суддів відмічає, що запропоноване відповідачу лікування препаратами Окревус та Лептрада має рекомендаційний та консультаційний характер. При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту понесення ним заявлених витрат на купівлю вказаних препаратів та фактичного проходження лікування вказаними препаратами, що б могло свідчити про те, що стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі на утримання двох дітей дійсно поставить його в скрутне матеріальне становище.

Заперечуючи проти розміру аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідач також вказував на те, що позивачка, перебуваючи разом з дітьми в Норвегії, отримує фінансову допомогу, а тому здатна забезпечити дітей усіма необхідними речами.

Колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що стаття 182 СК України визначає вичерпні обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які виключають необхідність досліджувати майновий стан отримувача аліментів.

В будь-якому випадку факт утримання дітей матір`ю за рахунок отриманих нею допомог чи пільг не звільняє відповідача як батька дітей від встановленого законом обов`язку утримувати своїх дітей.

В контексті наведеного також слід відзначити, що неповнолітні спільні дитини сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні та контролі, що потребує з боку позивача значних моральних втрат.

Колегія суддів також відмічає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 1/12 частки від усіх його доходів не може вважатись достатнім для утримання двох синів, які проживають разом із матір`ю, та таким, що забезпечить належні умови для їх гармонійного розвитку.

Окрім того, виходячи із положень норм сімейного законодавства, матеріального стану сторін, віку дітей, та зважаючи на те, що отримання підвищеного мінімального розміру аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку, колегія суддів вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів на утримання дітей є не лише недостатнім, й таким, що не відповідає принципу «найкращих інтересів дитини».

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга представника відповідача не містить.

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи розміри прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, колегія суддіввважає, що суд першої інстанції правильно визначив аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну.

Крім того, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей.

Колегія суддів також вважає за необхідне відмітити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційну скаргу адвоката Сорокіної І.В. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сорокіної Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура