Провадження №: 2/336/194/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., при секретарі судового засідання Іванченко О.О., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Пархомчук С.В., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019, Довіреності від 29.12.2023 (строк дії до 31.12.2024) через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2180346 від 26.07.2021 у сумі 14 975,00 гривень, яка виникла станом на 19.02.2022.

Позов обґрунтовує тим, що за вказаним договором позивачем набуто право вимоги до боржниці ОСОБА_2 , відповідно до укладеного з попереднім кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Договору факторингу. Однак, відповідачка в порушення умов даного договору свої боргові зобов`язання не виконала, не здійснила належних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 гривень та витрат на правничу допомогу у сумі 10 500,00 гривень..

10.04.2024 судом на виконання вимог ст.187 ЦПК України було здійснено запит з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який надійшла 27.05.2024. Згідно Листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради №06.4-02/02/369 від 21.05.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.04.1998 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.05.2024 відкрите провадження у справі розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

13.06.2024 (зареєстровано судом 14.06.2024) представником відповідачки адвокатом Вишняковим Д.О., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2023, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001154 від 29.06.2016 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано відзив на позов, в якому просив витребувати від позивача оригінали всіх письмових доказів, які додано до позову та покласти на позивача витрати за професійну правничу допомогу.

Відзив обґрунтовано тим, що про існування вказаної справи відповідачка узнала 11.06.2024 після отримання СМС-повідомолення. По-перше, у позові неправильно зазначено прізвище відповідачки, з чого можна зробити висновок, що Позивач взагалі не бачив паспорта Відповідачки, а відтак не здійснив обов`язкову процедуру ідентифікації клієнта в кредитних взаємовідносинах, а довідка про ідентифікацію клієнта, що додана до позовної заяви, є прямим доказом останнього. По-друге, в позовній заяві зазначено, що 26.07.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та Відповідачкою укладено кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредитування №2180346. Однак, матеріали справи не містять вищезазначеного кредитного договору, оскільки до них додано копію договору про надання коштів на умовах споживчого кредитування, згідно пп.2.1 якого, Кредит надається Товариством в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти ..., що являється доказом видачі коштів. В позовній заяві зазначено, що на підтвердження виконання пп. 2.1 Кредитного договору Позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643 47 від 18.08.2023Р, однак, в матеріалах справи зазначений лист відсутній. Натомість, в матеріалах справи є лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3491 від 30.11.2023Р, з якого неможливо встановити жодної ідентифікуючої ознаки виконання Позивачем пп. 2.1 Кредитного договору. Таким чином, матеріали справи не містять: 1) жодного первинного документу чи іншого доказу відповідно до норм чинного законодавства України, що підтверджує надання Відповідачці кредиту чи будь-яких грошових коштів, зокрема (витяг з реєстру боржників та інші документи, що додано до позовної заяви не є допустимим доказами відносно предмету позовної заяви); 2) доказів підписання Відповідачкою Кредитного договору. По-третє, Позивач не відрізняє договір позики та кредитний договір, а прямо ототожнює останні. Однак, Відповідачка вважає за необхідне загострити увагу суду на деяких нормах діючого законодавства України, які Позивач чомусь не цитує чи не роз`яснює сутність останніх. Так, матеріали справи не містять доказів того, що Позивач або ТОВ «Лінеура Україна» мають ліцензію на здійснення банківської діяльності чи на здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Також в позовній заяві є багато посилань на ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ЗУ «Про електронний цифровий підпис», однак, Позивач не згадує про п. 2 ст. 2 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого порядок надання банківських послуг, випуску та обігу електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг (у тому числі послуг з випуску та виконання платіжних операцій з електронними грошима), страхування та інших послуг, що регулюються спеціальним законодавством, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг, страхування, зокрема законам України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про банки і банківську діяльність» та «Про страхування». Окремо зазначено, що згідно п.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Проте, Відповідачка зазначає, що не отримувала від ТОВ «Лінеура Україна» жодного оригіналу будь-якого договору. По-четверте, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Крім того, якщо за договором цесії вартість права вимоги, що відступається іншій особі, нижче їх реальної (дійсної, ринкової, номінальної) вартості то договір, що укладений між сторонами є договором факторингу, до якого законом висунуті певні вимоги, у тому, числі певний суб`єктний склад та таке інше. За своєю правовою природою договір факторингу не передбачає заміну сторони у Кредитному чи будь-якому іншому договорі, за договором факторингу відступається борг в абсолютному вираженні на момент підписання такого договору факторингу. Але Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яку було оприбутковано Позивачем згідно податкового та бухгалтерського обліку, на підставі договору Факторингу, тобто Позивач не став стороною договору кредиту, але позовними вимогами є саме стягнення заборгованості за договором, в якому Позивач не є стороною. За своєю правовою природою договори факторингу є договорами реальними, однак в матеріалах даної судової справи відсутні жодні докази щодо виконання договору факторингу та реальності кредиторської заборгованості при його укладенні. По-п`яте, за своєю правовою природою позов про стягнення кредитної заборгованості є позовом майнового характеру, тому Позивач повинен був надати суду детальний розрахунок кредиторської заборгованості Відповідачки. Проте до позову не долучено відповідного розрахунку, а відтак в матеріалах даної судової справи відсутнє обґрунтування ціни позову. До того ж, відсутність розрахунку кредиторської заборгованості Позивача позбавляє Відповідачку права надання до суду контррозрахунку або надання клопотання про можливий сплив терміну позовної давності та т.ін. По-шосте, згідно ч.2 п 1 ст.18 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений ч.1 ст.25 цього Закону та передбачені договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором. Проте, Відповідачка не отримувала від ТОВ «Лінеура Україна» жодних повідомлень щодо відступлення права вимоги й матеріали даної судової справи цього факту не спростовують.

Щодо витребування оригіналів доказів, у відзиві зазначено, що вказане право передбачено п.6 ст.95 ЦПК, відповідно до якого якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Таким чином, право витребування оригіналів доказів є безумовним правом сто] судового процесу. Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідачка надає орієнтовний розрахунок витрат на професій правничу допомогу: складання відзиву на позовну заяву - 3 000 грн.; складання заперечень на відповідь на відзив - 3 000 грн.; участь у двох судових засіданнях у Шевченківському районному суді Запоріжжя: 2x2 000 грн. = 4 000 грн. Таким чином, орієнтовна сума судових витрат на професійну правничу допомогу складає 10 000 грн. Відповідачка зобов`язується надати акти виконаних робіт (наданих послуг), докази надання грошових коштів тощо у встановленому законом порядку. Також Відповідачка зазначає, що свої заперечення щодо витрат на професій правничу допомогу Позивача, будуть надані коли останній звернеться до суду із відповідною вимогою, оскільки прохальна частина позовної заяви не містить такої вимоги.

30.07.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано заяви, в одній з яких просив розглядати справу без участі позивача, підтримав позовну заяву та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, а в іншій зазначив, що під час подання позовної заяви Позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12 922,40 грн., які складаються з витрат на судовий збір (2 422,40 грн.) та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи № 336/3347/24 в суді першої інстанції становить 10 500,00 грн., що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 29.07.2024 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 29.07.2024. До понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту з`явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. У заяві просив здійснювати розгляд справи без виклику сторін та стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу у сумі 10 500,00 грн.

До заяви додано сканкопію Розрахунку (номер рахунку 29.07.2024-74) від 29.07.2024, відповідно до якого вартість послуг адвоката Пархомчука С.В. за правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 склала 10 500,00 гривень; Платіжної інструкції №3 1745 від 29.07.2024 на суму 10 50,00 грн., призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рах.29.07.2024-74 Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; Акту про отримання правової допомоги від 29.07.2024 на суму 10 500,00 грн. (Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_2 в рамках кредитного договору №2180346 від 26.07.2021 року 2 000,00грн., Складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5 000,00 грн.; Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3 000,00 грн.; Канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00грн.); докази направлення вказаної заяви з додатками на адресу відповідачки.

02.10.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій підтримав позовну заяву та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Ухвалою суду від 03.10.2024 позов забезпечено шляхом витребування доказів.

Витребувані докази надано не було, у зв`язку з чим за клопотанням представника відповідачки в судовому засіданні 28.11.2024 було вирішено повторно витребувати відповідні докази.

Ухвалою суду від 28.11.2024 у позивача повторно витребувано відповідні письмові докази.

25.12.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2024, подано заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2180346 від 26.07.2021 та Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №3491 від 30.11.2023 як підтвердження факту перерахування вказаних коштів на картковий рахунок відповідача.

В заяві зазначив, що Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів, зокрема ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ірау, Приватбанку (платіжні сервіси). Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства на сайті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» для надання Товариству платіжних реквізитів після натискання кнопки "Додати карту" на сайті Товариства кожен клієнт перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де надає необхідну інформацію для проведення розрахунків та свої платіжні реквізити, а після здійснення блокування коштів повертається на Веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частина номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом. Отже, Позивач не має інформації про повний номер картки Відповідача з метою забезпечення захисту персональних даних клієнта, а тому можливість надати її суду у Первісного кредитора та позивача відсутня. Відповідну інформацію можливо отримати у Банка емітента банківської картки, або від Відповідача. На виконання п.2.1 Договору, Первинний кредитор надає кошти кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки, маска картки № НОМЕР_1 . Перерахування коштів було проведено Первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (Ірау), яке надає Первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок Відповідача за реквізитами банківської карти, яку зазначив Відповідач при реєстрації. Зазначені обставини підтверджені листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №3491 від 30.11.2023, що 26.07.2021 о 15:38:06 кошти в сумі 5 000,00 грн., перераховані на карту НОМЕР_2 , ID операції - НОМЕР_3 . Таким чином, Товариство не має інформації про повний номер картки та банківські реквізити Відповідача, а також не має первинних бухгалтерських документів, що витребовуються судом, в тому числі виписку з банківського рахунку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та його правонаступника ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» докази які містять відомості про номер поточного рахунку, про якому вказана картка є платіжним інструментом; копію письмового доказу, який би містив докази про персональні дані на які відкритий поточний рахунок, по якому був виданий платіжний інструмент платіжна картка № НОМЕР_1 , а тому можливість надати їх суду у Товариства відсутня. Відповідно до п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору, Договір укладено із Відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ITC), що міститься на Сайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення договорів Товариством визначено в затверджених Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна». Підписавши Договір, Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами Правил, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.10.9 Договору). Використання Відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором та використання Товариством аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства при підписанні Договору погоджено Відповідачем шляхом приєднання до Публічної пропозиції ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 17.01.2020 (далі - Публічна пропозиція). Договір підписано з боку первісного кредитора з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки первісного кредитора, з боку Відповідача - одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта: НОМЕР_4 , що відповідає приписам п.6 ст.3 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА (далі - Правила). Прийняття (акцептування) Відповідачем Публічної пропозиції відбулося на інтернетсторінці Товариства https:/credit7.ua, яка є частиною Інформаційнотелекомунікаційної системи (ITC) Товариства в розділі «Реєстрація» натисканням кнопки «ПРОДОВЖИТИ» під якою зазначено, що «Натискаючи кнопку «ПРОДОВЖИТИ», я погоджуюсь з Правилами, Публічною пропозицію на встановлення ділових відносин, приймаю їх в повному обсязі та надаю Згоду на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії». Укладаючи Договір Відповідач та Товариство погодились на використання в майбутньому електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони Відповідача та використання Товариством аналогу власноручного підпису зі сторони Товариства для підписання документів та правочинів, зокрема: доступних в Особистому кабінеті, в тому числі, але не виключно: Паспорт споживчого кредиту,- правочинів в електронній формі, що передбачають отримання Відповідачем кредитів від первісного кредитора; правочинів, що передбачають внесення будь-яких змін (доповнень) до правочинів укладених сторонами в Особистому кабінеті; повідомлень, що направляються сторонами один одному; інших документів, доступних в Особистому кабінеті (п.2 Публічної пропозиції). Зазначені вище документи та онлайн калькулятор де клієнти обирають бажані умови кредитування розміщено на сайті Товариства. Відповідно до розділу 6.1 Правил Договір було укладено за такою процедурою: 1) реєстрація Відповідача в ITC Товариства на Сайті Товариства, підтвердження ознайомлення зі змістом Правил, Публічною пропозицію, приймання їх в повному обсязі та надання Згоди на обробку персональних даних; 2) подання Відповідачем анкети-заявки на отримання кредиту, в якій, зокрема, зазначено ідентифікаційні дані Відповідача (додаток до заяви); 3)Товариство провело оцінку його платоспроможності та достовірності наданої Відповідачем інформації за допомогою спеціальної багаторівневої автоматизованої системи прийняття кредитних рішень. Окрім того, Товариство здійснило відповідні запити до відповідних бюро кредитних історій. Відповідач погодив проходження верифікації шляхом отримання даних через Систему BankID НБУ, що відповідає вимогам підпункту 2 пункту 31 Додатку 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затверджено постановою Національного банку України від 28.07.2020 № 107 (далі - Положення НБУ № 107) та здійснив відповідні дії для процедури проходження верифікації, розбіжностей та критеріїв ризику не було виявлено; 4) Первісний кредитор прийняв рішення про видачу кредиту та виставило Відповідачу оферту; 5) прийняття Відповідачем пропозиції (оферти), шляхом натискання в Особистому надсилання Товариством Відповідачу на його номер телефону, вказаний при реєстрації як контактний (фінансовий): +53 одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності для підписання Договору; 7) введення Відповідачем одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті Товариства та одночасне направлення Товариству електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором; 8) направлення Товариством примірника Договору на електронну адресу Відповідача та в Особистий кабінет Відповідача, де він зберігається та є доступним для перегляду і роздрукування у будь-який час. Підписання Договору відбулося 26.07.2021 об 15 годині 36 хвилин 07 секунд. Інформація про прізвище, ім`я та по батькові Відповідача, який підписав Договір, місце проживання, ідентифікаційний номер, паспортні дані, відомості про дату та час підписання Договору згенеровано в момент підписання Договору та містяться в розділі 11 «Реквізити та підписи сторін» та у відповідному розділі Додатку №1 до Договору. Отже, оскільки Договір підписаний Відповідачем, шляхом застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором (МІ09), він укладений з додержанням письмової форми та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». До заяви долучено докази направлення вказаної заяви до електронного кабінету представника відповідачки.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі або відкладення розгляду справи не надала.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 в електронній формі (електронний підпис одноразового ідентифікатора М109 від 15:36:07 26.07.2021) було укладено Договір №2180346 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п.1.2 якого відповідачка отримала кредит у сумі 5 000,00 грн. строком на 15 днів (п.1.3), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90% (п.1.4.1, стандартна ставка) та 0,95 % (п.1.4.2, занижена ставка).

Відповідно до п. 1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію»,в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності : ведення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Відповідно до п.п.1.5. 1.6. Договору, Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 44565,090% річних, за зниженою ставкою 2457,61% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 6 425,00 грн. за зниженою ставкою 5 712,50 грн.

Відповідно до п.2.1 Товариство надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

Порядок продовження строку користування кредитом та авто пролонгація передбачені розділом 4 Договору, відповідно до умов якого у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та ну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткового договору до Договору (п.4.1.).

Пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ КРЕДИТ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та сплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою.(п.4.1.2.)

Відповідно до п.4.1.3., Товариство має право, але не обов`язок протягом 24 годин з моменту вчинення Клієнтом вказаних в п.4.1.2. Договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) Клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Клієнтом Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі та Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписання Клієнтом Додаткового договору.

Згідно п.4.1.4., Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з підпунктом 4.1.5 Договору та підписання його Клієнтом електронним підписом за допомогою Одноразового ідентифікатора. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п 4.1.2.- 4.1.3 Договору та встановлюється/зазначається в Додатковому договорі.

Відповідно до п.4.2.1. Договору, Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту нового строку кредиту після пролонгації, наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1 .-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.2.2. Договору, Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.

Відповідно до п.4.2.4. Договору, у випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті.

Відповідно до п.4.2.5. Договору, загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав.

Відповідно до п.4.2.6. Договору, Договір припиняється в день повного повернення Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафу/пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (за явності). Датою закінчення строку дії Договору є дата надходження повної суми заборгованості за Договором на рахунок Товариства.

Відповідно до п.10.3., п.10.7. Договору, Договір вважаться укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству і ІТС Товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Відповідно до п.10.13. Договору, всі додатки до цього Договору підписані сторонами є його невід`ємною частиною.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.07.2021 ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М109 було підписано Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2180346 від 26.07.2021 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит», відповідно до якого відповідачка 26.07.2024 отримала у користування кредитні кошти у сумі 5 000,00гривень строком до 10.08.2021, зі сплатою відсотків за вказаний період у сумі 712,50 гривень. Якщо Клієнтом не будуть виконані умови Договору для отримання заниженої процентної ставки, розмірі платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою , у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: 1) сума платежу за розрахунковий період 6 425,00грн.; 2) сума процентів за користування кредитом 1 425,00 грн.; 3) реальна річна процентна ставка 44565,90% річних; 4) Загальна вартість кредиту 6 425,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту від 26.07.2021, в якому зазначені умови кредитування аналогічні тим, які викладені у Кредитному договорі №2180346 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Однак, у Паспорті відсутня інформація стосовно номеру та дати Договору, до якого його укладено. Інформація, зазначена у Паспорті надана 26.07.2021 та зберігає чинність і є актуальною до 31.08.2021, в той час як заборгованість з відповідачки стягується станом на 08.11.2021. Паспорт не містить підпису відповідачки ані особистого, ані електронного.

Судом встановлено, що до матеріалів справи не надано доказів того, чи зверталася ОСОБА_2 до первісного кредитора з заявою про укладення Додаткового договору про продовження строку кредиту, як і не надано доказів того, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконала вимоги умов Договору в частині п.4.2.4. Договору в частині повідомлення Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом.

Отже, доказів пролонгації (продовження строку дії) вказаного договору, суду не надано.

Щодо посилання представника відповідачки на те, що позивачем невірно зазначено прізвище останньої, суд приходить до висновку, що вказана обставина є виключно дією самої ОСОБА_2 при укладенні договору, оскільки лежить поза можливостями Позивача. Так, звертаючись до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», саме позичальницею зазначалися всі необхідні анкетні дані для отримання кредиту. Тому, правильність внесення зазначених даних віднесено саме на отримувача кредитних коштів, а не на кредитодавця.

Судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користувався фінансовими послугами платіжних провайдерів, зокрема ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ».

Так, верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ірау, Приватбанку (платіжні сервіси). Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS.

Під час реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства на сайті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» для надання Товариству платіжних реквізитів після натискання кнопки «Додати карту» на сайті Товариства кожен клієнт перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де надає необхідну інформацію для проведення розрахунків та свої платіжні реквізити, а після здійснення блокування коштів повертається на Веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частина номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом.

Отже, Товариство не володіло інформацією про повний номер картки відповідачки № НОМЕР_1 з метою забезпечення захисту персональних даних клієнта.

Отже, на виконання п.2.1 Договору Первинний кредитор надав кошти відповідачці у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки, які були вказані відповідачкою особисто.

Перерахування коштів було проведено ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» через платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (Ірау), яке надавало Первісному кредитору послуги з переказу коштів.

Зазначені обставини підтверджені листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за №3491 від 30.11.2023, в якому зазначено , що 26.07.2021 о 15:38:06 кошти в сумі 5 000,00 грн., перераховані на карту НОМЕР_2 , ID операції - НОМЕР_3 .

Стороною відповідачки не було спростовано факту того, що вказана кредитна картка їй не належала та на неї не було перераховано вищевказані кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн.

24.12.2021між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, у відповідності до умов ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, в тому числі до відповідачки за кредитним договором №2180346 від 26.07.2021.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021, заборгованість ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , телефон НОМЕР_6 , серія та номер паспорта НОМЕР_7 ) за кредитним договором №2180346 становить 14 975,00 гривень, з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 975,00 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно вказаного Витягу, датою укладення договору зазначено 26.07.2021, а датою закінчення договору є 10.08.2021.

Відповідачкою не спростовано вищевказаних даних ані в частині: її анкетних даних, дати укладення договору та суми отриманих в користування кредитних коштів.

Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджено у відзиві на позов, що номер телефону НОМЕР_6 дійсно належить відповідачці.

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до абзацу другого ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з ст.652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа....»

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М109.

Із матеріалів справи суд установив, що зазначений у позові кредитний договір підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст. ст. 205, 207 ЦК України.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією. Викладеною у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ №61-20799 св 19 по справі №561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора.

Як зазначено в ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Велика Палата ВС роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як правонаступник сторони договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором №2180346 від 26.07.2021 та Розрахунку заборгованості, які суд визнає належними та допустимими доказами, заборгованість відповідачки за кредитним договором по тілу кредиту складає 5 000,00 гривень.

Оскільки відповідачкою було отримано кошти за кредитними договорами, проте, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів згідно з умовами Договорів не виконано, заборгованість не була погашена ні попередньому кредитору, ні позивачу, то вимоги позивача в частині вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у сумі 5 000,00 гривень є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідачкою не надано контррозрахунку заборгованості, а також доказів того, що станом на день розгляду справи у суді заборгованість сплачена частково або повністю.

Що стосується нарахованих сум заборгованостей за відсотками суд приходить до наступного.

Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №2180346 від 26.07.2021 по відсоткам, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 становить 9 975,00 гривень.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом встановлено та не було спростовано стороною відповідачки, що протягом усього періоду з 26.07.2024 по 08.11.2021 ОСОБА_2 жодного разу не було сплачено грошових коштів в рахунок погашення заборгованості.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1.3 Кредитного договору, грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. ОСОБА_2 отримала строком на 15 днів, тобто до 10.08.2021, включно. Вказане також підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021.

Доказів того, що між сторонами було укладено додатковий договір або договір пролонгації Договору №2180346 від 26.07.2021, позивачем не надано.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне здійснити самостійний розрахунок заборгованості по несплаченим відсоткам.

Так, загальний розмір грошовий коштів, які були надані відповідачці для користування склав 5 000,00 грн. (п.1.2.), строком на 15 днів (п.1.3.) та зі сплатою 1,90% на день (п.1.4.1).

Враховуючи вищевказане, загальний розмір відсотків, які відповідачка повинна була сплатити кредитору за користування грошовими коштами склав 1 425,00 гривень = (5 000,00*1,90%*15 днів).

Отже, заборгованість по відсоткам за умовами вказаного договору становить лише 1 425,00 гривень, а відтак саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки.

З огляду на вищевказане, загальна заборгованість відповідачки перед позивачем складає 6 245,00 гривень, з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 425,00 заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

Вказані суми також узгоджені сторонами при підписанні Додатку №1 до Договору №2180346 від 26.07.2021 - «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит», який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором М109.

Заборгованість по відсоткам у сумі 3 355,00 гривень = (9 975,00 1 425,00) задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено пролонгацію вищевказаного договору, що давало б можливість продовження нарахування відсотків за користування кредитом на суми, зазначені у розрахунку.

За правилами ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд вважає, що укладення кредитних договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника, ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.

Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У постанові від 28.03.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість у сумі 6 425, 00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у період дії строку кредитного договору - 1 425,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо посилання представника відповідачки на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, наданих у постанові від 04.07.2023 у справі №553/1501/15-ц (провадження №14-50цс22), суд при прийнятті рішення повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №204/2217/16, від 11 листопада 2020 року у справі №723/602/17, від 05 серпня 2020 року у справі №367/786/17, від 13 лютого 2019 року у справі №753/23979/15 та від 31 липня 2019 року у справі №753/11963/15).

Так, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного Договору від 26.07.2021, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, суми погашення заборгованості з датами, коли необхідно було вносити такі грошові кошти на рахунок Товариства, залишок нарахованих не погашених відсотків та тіла кредиту.

За змістом постанови Верховного Суду від 16.09.2020 по справі №200/5647/18 вбачається, що розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Водночас, суд зазначає, що сторона відповідачки доводів позивача про таку заборгованість не спростувала, контррозрахунку заборгованості не надала, доказів сплати заборгованості за кредитним договором у відповідності до його умов, до суду не подала.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,8 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на вищевказане, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 039,21 гривень = (6 425,00*100%/14 975,00)).

Що ж стосується стягнення зі сторін витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, звертаючись з вказаним позовом до суду та під час перебування справи на розгляді, представником позивача було заявлено про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на правничу допомогу у сумі 10 500,00 гривень.

В обґрунтування вказаного адвокатом Пархомчуком С.В. було надано копії наступних документів: Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, Довіреності від 29.12.2023 (строком дії до 31.12.2024), Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019, Розрахунку (номер рахунку 29.07.2024-74) від 29.07.2024 на суму 10 500,00гривень (назва послуги: правнича допомога згідно Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023); Платіжної інструкції №3 1745 від 29.07.2024 на суму 10 500,00 гривень (призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рах.29.07.2024-74 Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; Акту про отримання правової допомоги від 29.07.2024 на суму 10 500,00 грн.); Акту про отримання правової допомоги від 29.07.2024 на суму 10 500,00 грн. (Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_2 в рамках кредитного договору №2180346 від 26.07.2021 року 2 000,00грн., Складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5 000,00 грн.; Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3 000,00 грн.; Канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00грн.); докази направлення вказаної заяви з додатками на адресу відповідачки.

Крім того, представником відповідачки у відзиві заявлялася вимога про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень, в обґрунтування чого, адвокатом Вишняковим Д.О. було надано копії наступних документів: Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2023 серії АР №1182316, посвідчення адвоката України №001154 від 29.06.2016, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001154 від 29.06.2016. У відзиві зазначено, що відповідачка зобов`язується надати акти виконаних робіт (наданих послуг), докази надання грошових коштів тощо у встановленому законом порядку. Також у відзиві вказано, що Відповідачка надасть свої заперечення щодо витрат на професій правничу допомогу Позивача, коли останній звернеться до суду і відповідною вимогою, оскільки прохальна частина позовної заяви не містить та вимоги.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р).

Разом з тим, станом на день розгляду справи, відповідачкою вказані документи подано не було, як і не було подано заперечень щодо розміру правничих витрат, заявлених представником позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24.01.2022 по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Факт надання правової допомоги підтверджується долученими до позову письмовими доказами.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Відповідачкою та її представником, а також представником позивача не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові.

Правова позиція Верховного суду у справі № 234/466/20 у постанові від 25.11.2021 також підтверджує можливість стягнення з винної сторони гонорару успіху.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Так, згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015 р., «Гімадуліна та інші проти України» від 10.12.2009 р., «Двойних проти України» від 12.10.2006 р., «Меріт проти України» від 30.03.2004 р., «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 р. ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, договором про надання правової допомоги визначено ряд послуг, надання яких фактично не було підтверджено. Крім того, вказаний позов було подано шляхом його направлення через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, стороною позивача у позові було заявлено клопотання про розгляд справи без їх участі, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого адвокатом Пархомчуком С.В. на надання правової допомоги згідно вказаного у Акті про отримання правової допомоги від 29.07.2024.

Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати до 3 000,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підставі викладеного, керуючись принципами розумності, обґрунтованості та співмірності стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3 000,00 гривень.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, які були понесені відповідачкою, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 станом на день розгляду справи не було надано ряд письмових доказів, необхідних для обґрунтування такого стягнення, проте нею заявлялося про те, що вона зобов`язується надати такі документи в майбутньому.

Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).

З огляду на вказане, суд роз`яснює відповідачці її право звернутись з відповідною заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи вимоги чинного ЦПК України після прийняття судом рішення по суті позовних вимог протягом двадцяти днів.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 279, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Договором №2180646 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.07.2021 у сумі 6 425 (шість тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень, з яких:

заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн.,

заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 1 425,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» витрати по сплаті судового збору у сумі 1 039(одна тисяча тридцять дев`ять) гривень 21 копійка та витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», , місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Крилівська, буд.82, офіс 7.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова