Справа № 724/2085/24
Провадження № 2/724/43/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М? ? У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

19 березня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судових засідань: Семенюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог? ?

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі ТОВ «ФК «Процент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного в електронному вигляді кредитного договору №1107-884-1 від 18.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів (до 17.10.2024), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5%річних). У межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Починаючи з 17.11.2023, відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки, відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість по процентам в розмірі 36750,00 грн. за період з 18.10.2023 по 15.05.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. договору, які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по сплаті судового збору і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з АТ КБ "ПриватБанк", за клопотанням представника позивача, інформацію щодо банківської карти № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про рух грошових коштів (виписку) по банківській карті № НОМЕР_2 за період з 18.10.2023 року по 23.10.2023 року включно з відображенням часу зарахування; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 в період з 18.10.2023 року по 23.10.2023 року включно та інформацію про всі номера телефонів, які знаходяться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с.50-51).

21.10.2024 року на адресу суду надійшли з АТ КБ «ПриватБанк» витребувані документи (а.с.55-56).

Аргументи учасників справи. Подані заяви (клопотання) сторін

Представник позивача ТОВ «ФК «Процент» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно в установленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету представника позивача (а.с.72).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася,?про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце судового засідання повідомлялася завчасно в установленому законом порядку, через засоби поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України (а.с.60,61,65,66,70,74), відзив на позов не подавала.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України.

Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін.

Фактичні обставини встановлені судом

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1107-884-1, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних) (а.с.7-9,13).

Згідно платіжного документа №668483136 від 18.10.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , зараховано 5000,00 грн за договором №1107-884-1 від 18.10.2023, що також підтверджується випискою АТ «КБ «Приватбанк» про рух грошових коштів по банківській карті № НОМЕР_2 за період з 18.10.2023 року по 23.10.2023 (а.с. 10,56).

Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів, графіку платежів та реальної процентної ставки, що є Додатком №1 до кредитного договору (а.с.9).

Згідно п. 1.5. договору невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент», які розміщені на сайті https://procent.com.ua (а.с. 7-8).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується візуальною формою хронології дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту №1107-884-1 від 18.10.2023 (а.с.13).

Згідно п. 6.2. договору з метою отримання кредиту, позичальник проходить реєстрацію в ІТС, шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація позичальника в ІТС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІТС, позичальнику створюється особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані (а.с. 8,13).

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п. 1.3. вказаного договору періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1.

Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 13.10.2024, отриманого на виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 06.09.2024, на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 . Номер телефону, на який направлено інформацію для підтвердження операцій за зазначеною карткою, та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_5 (а.с.55).

Згідно виписки по рахунку за період з 18.10.2023 по 23.10.2023 баланс на початок періоду: 2,71 грн, баланс на кінець періоду: 0,00 грн, сума зарахувань 18.10.2023 - 5000 грн (а.с.56).

У зв`язку з тим, що відповідачем неналежно виконувалися умови кредитування, остання допустила прострочення платежів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1107-884-1 від 18.10.2023, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 15.05.2024 становить 41 750,00 грн, з яких: 5000 грн.- заборгованість за сумою кредиту, 36750,00 грн.- заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам (а.с. 11-12).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено 18.10.2023 кредитний договір №1107-884-1 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «ФК «Процент» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 5000,00 грн відповідачу ОСОБА_1 .

Однак, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за відсотками.

Позичальником не пред`явлено вимоги про визнання умов договору недійсними, в т.ч. щодо установлення розміру процентної ставки.

Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу ТОВ «ФК «Процент» заборгованості за кредитним договором №1107-884-1 від 18.10.2023 по нарахованим та не сплаченим відсоткам, матеріали справи не містять.

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 кредитного договору №1107-884-1 від 18.10.2023 року: процентна ставка за користування кредитом становить - 3.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%); строк позики (строк дії договору) становить 365 днів.

З викладеного слідує, що нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 3,5% на день від суми позики.

Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 5000,00 грн, узгодженої процентної ставки у розмірі 3,5% за день та строку заборгованості по кредитуванню тривалістю 210 днів, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за кредитним договором №1107-884-1 від 18.10.2023 року становить: 5000,00грн х3,5%х210 днів =36750,00 грн, що відповідає заявленим вимогам.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» щодо стягнення відсотків за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ТОВ "ФК «Процент" при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.06.2024 (а.с. 31).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн суд звертає увагу на наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Процент» у цій справі є адвокат Руденко К.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 (а.с.26), довіреності від 03.06.2024 відповідно, до якої ТОВ «ФК «Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси в судах України (а.с.27).

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у поданій ним позовній заяві прохав суд, зокрема стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви було долучено: Договір №03/06/2024 про надання юридичних послуг, укладений 03.06.2024 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, що датований 07 червня 2024 року, та згідно якого адвокат надав клієнту послугу щодо підготовки позовної заяви згідно реєстру №1 від 07.06.2024, зокрема, щодо ОСОБА_1 (в тому числі підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №1107-884-1 від 18.10.2023 та клопотання про витребування доказів вартість 9000,00 грн та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику вартість 1000,00 грн), загальна вартість подання позовної заяви до суду відносно ОСОБА_1 становить 10 000,00 грн (а.с.24-29).

Згідно платіжної інструкції №540 від 07.06.2024 року позивачем перераховано на рахунок адвоката Руденко К.В. кошти в розмірі 10 000 гривень за надання юридичних послуг по договору №03/06/2024 від 03.06.2024 року згідно Акту №1 від 07.06.2024 року (а.с.30).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В постанові N 908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа в силу вимог закону не є складною.

За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є завищеними, оскільки становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Процент» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 526,625,626,628,1049,1050,1054 ЦК України та ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 274-279, 280 ЦПК України, суд,-

? ? ? ? ? В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" (місцезнаходження за адресою: 04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд. 48, ) заборгованість за кредитним договором № 1107-884-1 від 18.10.2023 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 36 750 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" (місцезнаходження за адресою: 04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд. 48, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Відповідач, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент", місцезнаходження за адресою: 04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд. 48, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24.03.2025 року.

Суддя: Т.М. Ковальчук