Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/63/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Копаня Виноградівського району Закарпатської області померла прабаба позивачки ОСОБА_3 у віці 89 років.

Староста Великокопанського старостинського округу Виноградівської міської ради видав 26.08.2024 довідки на спадкування, якими засвідчено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживала одна та була зареєстрована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великокопанської сільської ради 05.09.2000 року, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Відкрилася спадщина за заповітом.

Осіб, що б мали право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом немає.

Смерека ОСОБА_4 є прабабою за матір`ю. Родинні відносини підтверджено офіційними документами, що є у розпорядженні позивачки:

- свідоцтво про народження позивачки, де її матір`ю записано ОСОБА_2 (відповідачка);

- свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , яким посвідчено укладення шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі зміною прізвища на ОСОБА_6 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де матір`ю записана ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_8 ;

- архівна довідка про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої записана ОСОБА_10 , батьком - ОСОБА_11 ;

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію 11.05.1960 року шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зі зміною прізвища дружини на ОСОБА_12 ;

- зареєстровано розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 16.06.1965 року.

На цій підставі позивачка стверджує, що ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) є рідною матір`ю її матері ОСОБА_15 .

Оскільки за змістом архівної довідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 народили ОСОБА_9 бабу позивачки, то ОСОБА_10 , яка у офіційних документах радянської влади носила прізвище свого чоловіка « ОСОБА_16 » - є її прабабою ОСОБА_3 , рік народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років у с. Велика Копаня Виноградівського району.

ОСОБА_17 , донька ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 ).

Чоловік ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_3 ).

Відповідач у справі, мати позивачки ОСОБА_19 , онука спадкодавиці знає про відкриття спадщини, про її склад, про заповіт на користь позивачки, та не має претензій на спадщину, хоче аби вона успадкувала майно ОСОБА_3 в цілому.

Позивачка прийняла спадщину за заповітом, оскільки зверталася до нотаріуса Виноградівської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру, заведена спадкова справа №42776352. Нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину на частину майна Житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Позивачці стало відомо, що до складу спадщини, що відкрилася на день смерті ОСОБА_3 , ввійшло право на земельну частку (пай) члена КСП «Копанське» серії НОМЕР_4 площею 0,89 в умовних кадастрових гектарах, виданий на ім`я ОСОБА_3 на підставі розпорядження Виноградівської РДА №388 від 21.07.2000. Вартість станом на 01.01.2024 22303,32 грн. Земельна ділянка взамін Сертифіката не зареєстрована (офіційна довідка №1054/225-24 від 25.11.2024 Держгеокадастру).

Оригінал сертифікату втрачено. Це унеможливило оформлення спадщини у нотаріальному порядку.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за законом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нею повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.).

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабаба позивачки ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 від 12.03.2007 р. (а.с. 10).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений 05.09.2000 року секретарем виконавчого комітету В.Копанської сільської ради Рацин М.С., зареєстровано в реєстрі № 61. Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.12-12 зв.).

Позивачка спадщину по смерті ОСОБА_3 прийняла, оскільки подала заяву державному нотаріусу 03.07.2007 року про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом 18.10.2007 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується витребуваними матеріалами спадкової справи.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1054/225-24 від 25.11.2024 року Відділ № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Закарпатської області повідомляє, що за ОСОБА_3 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) члена КСП «Копанське» серії ЗК № 0127438 площею 0,89 умовних кадастрових гектарів виданий розпорядженням Виноградівської райдержадміністрації № 388 від 21.07.2000р., Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2024р. становить 22303,32 грн. Земельна ділянка взамін сертифіката не зареєстрована (а.с.18).

Згідно листа державного нотаріуса від 17.12.2020 року видати свідоцтво про право на спадщину після смерті померлої ОСОБА_3 немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ (а.с.21).

Відповідач по справі претензій до спадкового майна не має.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею. а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває право на земельну частку (пай).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Так як відсутні оригінали правовстановлюючого документу на зазначений об`єкт нерухомого майна то в нотаріуса позивач не може оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай).

При зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори, нотаріусом було надано письмовий лист-відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом) від 10.10.2024 р. №332/01-16, згідно якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_20 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і було рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивачки спадкодавцем складено заповіт, згідно якого заповів все належне їй майно. Спадкоємець спадщину прийняла, оскільки в межах шестимісячного строку подала державному нотаріусу заяву про прийняття спадщину. Державним нотаріусом заведено спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме на житловий будинок. Крім того, до складу спадкового майна входив сертифікат на пай, оригінал якого втрачено. Видати на вказане майно свідоцтво про право на спадщину не має можливості. Належність спадкодавцю спадкового майна підтверджено належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , набуте в порядку спадкування за заповітом після смерті прабаби ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) члена КСП «Копанське» площею 0,89 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене Сертифікатом серії ЗК № 0127438, виданим на ім`я ОСОБА_3 на підставі розпорядження Виноградівської РДА №388 від 21.07.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо