Справа № 211/5635/24
Провадження № 2/211/248/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 квітня 2025 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі по тексту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що 12.02.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №120488-КС-004 про надання кредиту. У наслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 04.09.2024 виникла заборгованість у сумі 59 979,67 грн., з яких: 30 188,68 грн. заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 29 790,99 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану загальну суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.10.2024 представником відповідача адвокатом Гайдашем Є.В. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Разом з відзивом до суду подано заяву про застосування строків позовної давності.

23.10.2024 представником позивача Бруском О.В. до суду через систему «Електронний суд» скеровано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник наполягає на позовних вимогах та просить їх задовольнити в повному обсязі. Також просив відмовити у задоволенні у застосуванні строку позовної давності.

У судове засідання сторони у справі не з`явились.

Відповідно до прохальної частини позову, представник позивачаБруско О.В. просить розглянути справу за його відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Гайдаш Є.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення, яким відмовити у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що 12.02.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №120488-КС-004 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 32 000,00 грн. строком на 24 тижні; процентна ставка: в день 0,65181718, фіксована; комісія за надання кредиту 1 600,00 грн.; термін дії договору: до 30.07.2021; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 56 760,00 грн.; орієнтовна реальна річна процента ставка: 261,05674175%. Договір був підписаний відповідачем 12.02.2021 о 15:47:34 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором G3725 (а.с. 13 копія договору, а.с. 14 - копія інформаційної довідки, а.с. 22 копія витягу з анкети клієнта).

Суд відхиляє заперечення сторони відповідача з цього приводу, оскільки доказів на спростування факту укладення вказаного договору відповідачем та його представником не надано. Підписавши Договір №120488-КС-004 про надання кредиту від 12.02.2021 відповідач погодився з умовами кредитного договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).

Зазначений кредитний договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

Відповідно до квитанцій від 12.02.2021 та довідок, які містяться у матеріалах справи, відповідач отримав на свою платіжну картку НОМЕР_1 у АТ «АБ «Південний» 21.02.2021 двома траншами кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн. та 12 000,00 грн. (а.с. 23 копії квитанцій, а.с. 24, 25 копії довідок, а.с. 26-28 копія договору, а.с. 29 копія витягу).

Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, суд вважає встановленим, факт укладання кредитного договору між сторонами у справі та факт отримання грошових коштів на умовах, узгоджених сторонами договору. Суд повністю відхиляє заперечення відповідача, викладене у відзиві на позов, вважаючи, що матеріали справи містять докази підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та отримання кредитних коштів відповідачем, та не доведено стороною відповідача зворотного.

У свою чергу, відповідач не виконав свої зобов`язання у повному обсязі (а.с. 30, 31 копії інформаційних довідок), у наслідок чого у виникла заборгованість, яка станом на 04.09.2024 становить 59 979,67 грн., з яких: 30 188,68 грн. заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 29 790,99 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом (а.с. 39, 40).

При цьому суд погоджується з доводами представника позивача, викладеними у відповіді на відзив, щодо черговості зарахування грошових коштів та відповідно відхиляє заперечення сторони відповідача з цього приводу, вважаючи їх необґрунтованими.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, представником відповідача 22.10.2024 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності з огляду на те, що строк дії договору закінчився 30.07.2021, до суду позивач звернувся з порушенням строку позовної давності 05.09.2024. Однак, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячними погашенням платежів.

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визнано місяцями.

Отже, поряд з установленим строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число місяця останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-31цс15, від 06.04.2017 року у справі №6-522цс17 та від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).

Як вбачається з Договору №120488-КС-004 про надання кредиту від 12.02.2021, Позичальник мав здійснювати платежі за кредитним договором у дати, визначені договором, до остаточного погашення отриманого кредиту 30.07.2021.

З викладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається, останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 16.03.2021 (при тому, що мав бути здійснений 12.03.2021), наступний платіж за графіком мав відбутися 26.03.2021. Тобто позивач повинен був звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у строк до 26.03.2024. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2024.

Однак, з цього приводу слід зауважити наступне.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020.

«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону №3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли частково своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №120488-КС-004 про надання кредиту від 12.02.2021 слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в сумі 59 979,67 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код , м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) загальну суму заборгованості за Договором №120488-КС-004 про надання кредиту від 12.02.2021 у розмірі 59 979 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 67 копійок, яка складається з: заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом у сумі 30 188 (тридцять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 68 копійок; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 29 790 (двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 99 копійок; та судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.О. Юзефович