ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/607/24Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/221/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року, ухвалене суддею Губіш О.А. у цивільній справі №608/607/24 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на залізничному переїзді в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області вантажний потяг №2234 (електровоз ВЛ80т-760) скоїв наїзд на її сина ОСОБА_2 , який намагався перейти залізничні колії. В результаті події син помер. Смерть сина завдала їй моральної шкоди, яку визначила у розмірі 250000 грн, які просила стягнути з відповідача.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави - 1000 грн судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «Українська залізниця».

Рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необгрунтованим.

Вважає, що посилання суду на ст. 1167 ЦК України як на підставу стягнення моральної шкоди є безпідставним та помилковим.

Травмуванню ОСОБА_2 передувало свідоме та умисне порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення ОСОБА_2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та з врахуванням положень ч.5 ст. 1187, ч.1 ст. 1193 ЦК України відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди,

Суд першої інстанції в рішенні не вказав, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп"яніння та міг оцінити обстановку, де він знаходиться, що підтверджують свідки, які вказали, що загиблий не реагував на звуки сигналу про попередження про наближення поїзда.

Також у рішенні не вказано, з чого суд виходив, ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн, такий розмір ніяким чином не обгрунтований у судовому рішенні та не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.

Додане до позовної заяви свідоцтво про народження не підтверджує факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З моменту смерті ОСОБА_2 до дня звернення з позовом пройшло майже 5 років, за цей час гострота сприйняття позивачем душевних страждань значно пом"якшилась (зменшилась). Крім того, представником позивача є адвокат Таргоній В.М., який і підписав позовну заяву замість позивача. Ці обставини вказують на те, що позивач звернулася в суд не з власної ініціативи, а після спонукання її представником це зробити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Сторони у судове засідання не з"явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М., який згідно наданого до суду першої інстанції ордеру уповноважений на представництво інтересів позивачки у всіх судах, повідомлений шляхом надсилання судової повістки, яка доставлена до його електронного кабінету 28.02.2025 року о 19:15.

Представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Шапран Л.І. подала клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке було задоволено судом. Однак, у зв"язку із технічними неполадками не вдалось встановити відеозв"язок. Від адвоката Шапран Л.І. через систему "Електронний суд" подано клопотання про слухання справи у її відсутності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.06.1976 року Кудринецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, ОСОБА_1 є матір"ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Тарасівка Києво - Святошинського району Київської області у віці 42 роки помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 01 квітня 2019 року.

Згідно висновку експертного дослідження №220 від 17.04.2019, смерть ОСОБА_2 , 1976 р.н., наступила внаслідок поєднаної травми голови, груди та живота. Поєднана травма голови, груди та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявленні тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими, враховуючи їх масивність, наявність ознак струсу тіла, могли бути частини потягу, що рухався. При судово - токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації - 1, 63 ‰, що за життя могло відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

З постанови про закриття кримінального провадження від 06.11.2020 року вбачається, що в провадженні СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження №0001546 від 31.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, яке закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеним ст. 219 КПК, та жодній особі не повідомлено про підозру. При цьому, досудовим розслідуванням було встановлено, що 30.03.2019 до ЧЧ Києво - Святошинського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_3 з приводу того, що 30.03.2019 на залізничному переїзді 876 кілометрі, що розташований за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Тарасівка, вантажний потяг №2234 збив чоловіка, який намагався перейти колії. В подальшому досудовим розслідування встановлено, що чоловік, на якого був здійснений наїзд потягу, являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також в постанові описано зазначений вище висновок експертного дослідження №220 від 17.04.2019.

З приводу смертельного травмування ОСОБА_2 було проведено службове розслідування АТ «Українська залізниця», за результатами якого комісія дійшла висновку, що чоловік не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, при цьому порушив вимоги п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що вбачається з акту службового розслідування аварії від 02.04.2019.

Як слідує із протоколу №17 оперативної наради при начальнику ВП Київська дистанція колії від 02.04.2019 року, ОСОБА_2 був смертельно травмований через власну необережність, при цьому порушив вимоги п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини працівників залізничного транспорту не вбачається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що смерть ОСОБА_2 настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - потяга, між дією джерела підвищеної небезпеки та наслідками у виді смерті ОСОБА_2 існує причинний зв`язок; доказів існування обставин непереборної сили або умислу потерпілого на виникнення вказаних обставин, зокрема свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті, відповідачем суду не надано, а тому, виходячи з презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки, саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок смерті її сина.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що позивачка втратила не просто близьку людину, а рідну дитину, свого сина та за трагічних обставин.

Крім цього, суд врахував те, що нещасний випадок з сином позивачки мав місце 5 років тому, тривалий час позивачка не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку - смерть сина позивачки, є незворотними і час не може повністю загоїти отриману душевну рану позивачки, непоправну втрату і страждання, зумовлені загибеллю сина, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя; на даний час позивачка є людиною похилого віку, а тому відсутність сина, людини, яка б могла бути її опорою та підтримкою по життю, безумовно викликає моральні страждання.

Також суд прийняв до уваги те, що виникнення нещасного випадку зумовлено протиправною поведінкою самого ОСОБА_2 , який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті (перебував на залізних коліях, не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань), крім того перебував в нетверезому стані, а тому керуючись вимогами ч.2 ст. 1193 ЦК України, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважав за необхідне визначити моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки, про що суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визначення розміру завданої позивачці моральної шкоди у зв"язку із смертю її сина у сумі 100000 грн та стягнення зазначеної суми із АТ «Українська залізниця».

Однак, в резолютивній частині судового рішення суд зазначив про стягнення з відповідача на користь позивачки 150 000 грн моральної шкоди.

А тому колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши зазначений у резолютивній частині розмір моральної шкоди із 150000 до 100000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зі змісту ч.5 ст.1187 ЦК України слідує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні до даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до законного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_2 .

При визначенні розміру моральної шкоди суд вірно застосував положення ч.1 ст. 1193 ЦК України та обґрунтовано врахував те, що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було.

З визначеним у мотивувальній частині судового рішення розміром моральної шкоди 100 000 грн колегія суддів повністю погоджується, такий розмір є обгрунтованим, визначений з врахуванням усіх обставин справи, відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності.

Разом з тим, оскільки в мотивувальній частині суд обгрунтував розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн, в той час як у резолютивній частині вказав про стягнення 150 000 грн моральної шкоди, тому колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у рішенні суду першої інстанції не вказано, з чого суд виходив, ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

У зв"язку з наведеним апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши зазначений у резолютивній частині рішення розмір моральної шкоди із 150 000 грн до обгрунтованого в мотивувальні частині розміру 100 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду на ст. 1167 ЦК України як на підставу стягнення моральної шкоди є безпідставним та помилковим, колегія суддів оцінює критично, так як окрім п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України суд також застосував положення ст.ст. 1187, 1193 ЦК України.

Усі норми матеріального права судом застосовані вірно, відповідно до правовідносин, що склалися між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що травмуванню ОСОБА_2 передувало свідоме та умисне порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення ОСОБА_2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та з врахуванням положень ч.5 ст. 1187, ст. ч.1 ст. 1193 ЦК України відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції в рішенні не вказав, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп"яніння та міг оцінити обстановку, де він знаходиться, що підтверджують свідки, які вказали, що загиблий не реагував на звуки сигналу про попередження про наближення поїзда, колегія суддів також оцінює критично, оскільки порушення ОСОБА_2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебування його в стані алкогольного сп"яніння враховано судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

Також суд вірно зазначив, що докази умислу ОСОБА_2 на смертельне травмування потягом відсутні, та відповідно, немає підстав для застосування ч.1 ст. 1193 ЦК України.

Та обставина, що з показань свідків ОСОБА_2 не відреагував на звуковий сигнал, який попереджав про наближення поїзда, не свідчить про його умисел на смертельне травмування потягом, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 почув цей сигнал та умисно не зійшов з колії.

При цьому колегія суддів враховує, що в результаті службового розслідування, проведеного відповідачем, не встановлено умислу потерпілого ОСОБА_2 на його смертельне травмування. Зокрема, як слідує із протоколу №17 оперативної наради при начальнику ВП Київська дистанція колії від 02.04.2019 року, ОСОБА_2 був смертельно травмований через власну необережність.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що додане до позовної заяви свідоцтво про народження не підтверджує факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що у суді першої інстанції представник відповідача не заперечувала факту родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_2 , про що зазначено у мотивувальній частині судового рішення.

Крім цього, розбіжність у написанні імені сина позивачки " ОСОБА_4 " у свідоцтві про його народження та " ОСОБА_5 " у свідоцтві про його смерть, не спростовує факту родинних відносин між ними, а саме того факту, що позивачка є матір"ю ОСОБА_2 .

Як у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , так і в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 дата та місце народження ОСОБА_2 - ідентичні : ІНФОРМАЦІЯ_3 , с.Кудринці Борщівського району Тернопільської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту смерті ОСОБА_2 до дня звернення з позовом пройшло майже 5 років, за цей час гострота сприйняття позивачем душевних страждань значно пом"якшилась (зменшилась); крім того, представником позивача є адвокат Таргоній В.М., який і підписав позовну заяву замість позивача, ці обставини вказують на те, що позивач звернулася в суд не з власної ініціативи, а після спонукання її представником це зробити, колегія суддів вважає безпідставними, так як ту обставину, що з моменту смерті сина позивачки до моменту звернення з позовом пройшло близько 5 років, суд прийняв до уваги при визначенні розміру моральної шкоди. Представництво інтересів позивачки у суді адвокатом відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України є правом сторони.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , із 150 000 грн до 100 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.