Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3898/23
номер провадження 2/695/155/25

21 березня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря с/з Оніщенко Н.В.,
представника позивача адвоката Дон В.О.,
представника відповідача адвоката Петруніної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 у жовтні 2023р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути із позивача 44 640.00 грн. матеріальної шкоди та 10 000.00 грн. моральної шкоди.
Позитивні вимоги мотивовані тим, що 23.01.2023р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проводили час в домі позивача. Підчас необережного поводження з напоями ОСОБА_2 залила рідиною належний позивачу на праві власності ноутбук Apple MacBook Pro 13 Sp.Gray A2338, вартістю 44 640 грн. В наслідок вказаної події та після проведеної діагностики було встановлено, що через попадання вологи сталося коротке замикання Touch Bar на платі, що потребувала заміни, клавіатура ноутбука також вийшла з ладу та теж потребувала заміни. Ноутбук сам по собі вимикався та зависав, намагання відремонтувати всі ці пошкодження не дали результату. Відповідач була повідомлена про вказані обставини, свою вину визнавала, надавала позивачу кошти на ремонтні роботи, однак в подальшому відповідач почала ігнорувати позивача, виплату допомоги не здійснювала, що і стало причиною звернення позивача до суду із цим позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач вказувала, що через такий стан комп`ютера вона не змогла виконувати свою роботу дистанційно, а тому вимушена була звільнитись. Сам по собі факт пошкодження майна є стресовою ситуацією і тягне моральні страждання, що вплинули на загальний стан позивача, а тому просить стягнути із відповідача моральну шкоду розмір якої оцінила в 10 000 грн..
Ухвалою судді від 16.10.2023р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У січні 2024р. до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечувала вказуючи, що позивачка не має права звертатись в якості позивача про відшкодування їй матеріальної чи моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують її право власності саме на заявлений у позовній заяві ноутбук MacBook Pro 13 Sp.Gray A2338, з наданих до матеріалів позовної заяви документів взагалі неможливо становити з яким саме MacBook вона зверталася в сервіси, оскільки у документах зазначені різні дані MacBook та неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між залиттям 23.01.2023р. та пошкодженням MacBook і здійсненими ремонтами, оскільки за той період, коли позивачка звернулась про здійснення ремонту вона сама могла залити MacBook не один раз або хтось іще, окрім неї, міг це зробити. Крім того відповідач заперечувала і ціну ноутбука, адже зазначена позивачем вартість ноутбука встановлена на момент його набуття. Ноутбук був у використанні більше півтора роки, а тому не був новим, отже заявлена позивачем вартість як за новий ноутбук є безпідставною. Також відповідач вказувала, що здійснення ремонту некваліфікованою особою може призвести до неправильного встановлення деталей на MacBook, що могло спричинити коротке замикання у пристрої.
У відповіді на відзив, що надійшов до суду у вересні 2024р. позивач вказувала, що вказаний ноутбук був придбаний через Інтернет магазин та доставлений на відділення Нова Пошта, тому дати на доданих до позову квитанціях різняться. Належність ноутбуку позивачеві стверджується також даними з офіційного сайту підтримки Apple.com, де вказано дату активації, серійний номер ноутбука та кому він належить з моменту активації та покупки. Невизнання своєї вини відповідачем спростовується доданою до позовної заяви перепискою позивача та відповідача із змісту якої вбачається як з часом змінювалась позиція відповідачки щодо необхідності відшкодування позивачу заподіяної шкоди. Також вказаною перепискою стверджується згода відповідача щодо проведення ремонту вказаного ноутбуку, та її дії, які виражалися в переказуванні коштів на його ремонт, що свідчить про згоду останньої як із своєю виною так і з діями позивача щодо його ремонту. Вартість ноутбука вказана на момент придбання, адже вартість нового ноутбуку такої ж моделі є значно вищою, а тому твердження відповідача про намагання отримати суму коштів як за новий ноутбук не відповідають дійсності. Позивач вказує, що в момент коли вони відпочивали вона неодноразово просила відповідача не брати її ноутбук, однак та її прохання проігнорувала.
У судовому засіданні позивач пояснила, що вона дійсно придбала вказаний ноутбук та використовувала його для роботи. 23.01.2023р. до неї додому прийшла ОСОБА_2 , у якої був день народження. Вони святкували, вживали спиртні напої, ноутбук був поряд. ОСОБА_2 взяла вказаний ноутбук, біля неї стояло шампанське, яке вона зачепила і воно пролилось на ноутбук. Вони відразу його прочистили, однак перестала працювати клавіатура, вона не світилась та не реагувала на натискання. На наступний день вона віднесла ноутбук в ремонт, де їй повідомили, що вартість ремонту буде близько 200 дол. США, оскільки запасні частини потрібно було замовляти за кордоном. Оскільки коштів не було, то ноутбук склали з тими частинами, які були. Неодноразові ремонти бажано результату не дали, оскільки потрібно було змінювати частини ноутбуку, які коштували дорого, то позивач запропонувала щоб ОСОБА_2 продала вказаний ноутбук та доклала власні кошти, щоб відшкодувати їй шкоду. В подальшому ОСОБА_2 заблокувала її в усіх соцменрежах та перестала з нею спілкуватись, а тому вона звернулась за юридичною допомогою. Стверджувала, що ОСОБА_2 взяла ноутбук без її дозволу.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, наполягав, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу та її розміру, а тому позов необхідно задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю, вказувала, що розбіжності у документах, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на вказаний нею ноутбук є суттєвими, а тому належні докази щодо права позивача на звернення до суду із цим позовом відсутні. Крім того, позивач та відповідач обоє винні у залиттю ноутбука, оскільки позивач також не подбала про його безпеку в момент їх відпочинку. Оскільки розмір шкоди, вина відповідача та причинно-наслідковий зв`язок не доведено, то у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.
До матеріалів справи на підтвердження права власності позивача на вказаний ноутбук додано гарантійний талон з датою 06.05.2021р., товарний чек від 06.05.2021р. та документ на переказ готівки від 07.05.2021р.
Із доданого документу на переказ готівки вбачається, що ОСОБА_1 оплатила товар ОСОБА_3 в сумі 44 640 грн., оплата здійснена за допомогою сервісу «НоваПей».
Судом установлено, що сплачуючи грошові кошти під час оформлення товарно-транспортної накладної клієнти здійснюють грошовий переказ через касу фінансової установи на користь надавача послуги з організації перевезень ТОВ «НОВА ПОШТА». Тобто клієнтам надається послуга небанківської фінансової установи ТОВ «НоваПей» з переказу коштів.
ТОВ «НоваПей» є небанківською фінансовою установою, яка надає послуги з переказу кошів на підставі ліцензії № 11/1 від 17 жовтня 2014 року на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, виданої Національним банком України.
Операції з переказу коштів, які здійснює ТОВ «НоваПей» реєструються у міжнародній платіжній системі «NovaPay».
До переліку операцій з розрахунково-касового обслуговування, що затверджений Постановою НБУ № 73 від 01 серпня 2017 року включені операції з переказу коштів (у тому числі приймання комунальних та інших платежів від фізичних осіб) та операції з виплати отримувачу переказу.
Здійснюючи грошовий переказ через касу фінансової установи на користь надавача послуги з організації перевезень ТОВ «НОВА ПОШТА», клієнтові надається послуга небанківської фінансової установи ТОВ «НоваПей» з переказу коштів.
Відповідно до вимог законодавства за фактом здійснення операцій з переказу коштів ТОВ «НоваПей» надає клієнту документ на переказ готівки або квитанцію (якщо переказ був здійснений за допомогою банківської картки).
Таким чином надана позивачем квитанція є належним доказом перерахування коштів на придбання вказаного ноутбуку.
Належність вказаного ноутбуку позивачу стверджується також однаковими серійними номерами (FVFF191CQ05F), які вказані в гарантійному талоні та даними активації ноутбука, які надані позивачем у відповіді на відзив.
Наявність невірно вказаних даних у квитанціях, якими позивач підтверджує ремонт ноутбуку не може свідчити про відсутність у неї відповідного права власності на нього.
Крім того із доданої позивачем переписки між сторонами, вбачається, що відповідач погоджувалася із необхідністю проведення ремонту вказаного ноутбуку та навіть сама здійснювала переказ коштів позивачу для його проведення, що не заперечувалось стороною відповідача в судових засіданнях.
Однак суд вважає, що у матеріалах справи належні докази вини відповідача у завданні шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
З огляду на викладені положення, суд вбачає, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.
Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.
Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.
Крім цього, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.
У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач відсутність вини в його діях.
Згідно ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
На підтвердження своїх вимог позивач надала суду квитанції, що підтверджують ремонти вказаного позивачем ноутбука. З такими зверненнями позивач зверталася 31.01.2023р., 03.05.2023р., 28.06.2023р., та 11.09.2023р.
Відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 як представника сервісного центру Macsstore, до якого позивач зверталася із питанням ремонту свого ноутбуку, що стверджується в тому числі квитанцією №А2811 від 05.05.2023р., який наданий на запит представника відповідача, теоретично, в процесі виконання ремонтних робіт, перехідник TouchBar може бути пошкоджений, порваний, або просто від`єднаний від конектора плати. Подальша робота ноутбука можлива після заміни пошкоджених компонентів, у тому числі після заміни шлейфів з`єднання TouchBar і/або TouchBar з аналогічної моделі і відновлення електричного ланцюга згідно зі схемою пристрою, після заміни клавіатури та підсвітки ноутбука.
Таким чином вбачається, що наявність несправності ноутбука може виникнути в тому числі і через неналежні сервісні роботи.
Крім того суд враховує і час протягом якого позивач зверталася в сервісні центри з приводу ремонту вказаного ноутбуку.
Разом із тим жоден із доказів, який міститься в матеріалах справи не підтверджує того, що ноутбук припинив працювати саме через залиття його рідиною, зокрема шампанським ОСОБА_2 за обставин та подій, які вказані позивачем.
Позивачем не заявлено відповідних клопотань про проведення відповідних експертиз навіть після отримання відзиву відповідача та доказів, якими остання обґрунтовує свої доводи.
Таким чином належних, допустимих та достовірних доказів спричинення шкоди майну, а головне винних дій відповідача у настанні такої шкоди, позивач не надала, як і не надала доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, яка є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності протиправних дій відповідача та завдання нию шкоди шляхом пошкодження належного позивачу майна; не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та настанням шкоди; вини завдавача шкоди.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Оскільки у задоволені позову відмовлено, суд, керуючись приписами ст. 141 ЦПК України судові витрати залишає за позивачем.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2025 року.

Суддя : Середа Л.В.