СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/3296/25
ун. № 759/4527/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.,

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін заяву представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.03.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та справа передана судді.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2025 року відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

20.03.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

В обгрунтування заяви вказував, що у зв`язку з відсутністю юрисдикції українських судів у даній справі така справа в Україні не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як вказано позивачем у тексті позовної заяви і підтверджується відповідачем, сторони у справі і дитина проживають за однією адресою у Республіці Польща. При чому це не є адреса тимчасового прихистку пов`язаного із війною, сім`я сторін проживає у Польщі вже дев`ять років. Отже, відповідач та особа на утримання якої вимагаються аліменти, дитина мають зареєстроване місце проживання на території Польщі.

У судовому засіданні представник відповідача заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти клопотання про закриття провадження та вказав, що мати та дитини є громадянами України.

Перевіривши заяву представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;2) відсутній предмет спору;3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. А згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Так, Цивільним процесуальним кодексом передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. На цьому наголосила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, відступаючи від попередніх позицій у постанові від 24 червня 2024 року по справі №554/7669/21.

Разом із цим, за приписами ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Тобто, аналіз вищенаведеної норми вказує, що Верховний Суд своєю ухвалою визначає підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами та про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, якщо обидві сторони проживають за межами України.

04.03.2025 року здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та отримано відповідь № 1168011, що ОСОБА_4 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 04.11.1999 року по 09.02.2021 року.

До клопотання представником відповідача додана довідка про реєстрацію на тимчасове проживання ОСОБА_4 (дата реєстрації 07.03.2025 року), в той час як позовна заява подана позивачем, через свого представника 28.02.2025 року.

Суд враховує особливе значення цієї справи в умовах воєнного стану, що на батьків, як і раніше, покладається обов`язок сплачувати аліменти, оскільки діти потребують особливої, додаткової уваги з боку держави та їх батьків, а їх утримання та захист має першочергове значення.

Відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з ч.ч.7,8 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення процесуальних прав відповідача, приймаючи до уваги, що клопотання відповідача є обґрунтованим, суд вважає, за можливе надати додатковий час для подання відзиву на позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 255 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини залити без задоволення.

Встановити відповідачу ОСОБА_4 додатковий семиденний строк для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Ю.О. Твердохліб