Справа № 465/6951/24
Провадження 2/465/445/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Баран О.І.,

за участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

представника позивача адвоката Подоляка Б.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Посікіри Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

позивач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ),

предмет позову: визнання недійсним рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати недійсним рішення державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області від 26.09.2022, індексний номер 64921818 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_4 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.09.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 20-21).

17 жовтня 2025 року (вх.№29777/24) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 27-43).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.10.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів - належним чином засвідченої копії матеріалів реєстраційної справи щодо прийняття рішення від 26.09.2022, індексний номер 64921818, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 48-49).

27 листопада 2024 року (вх.№34934/24) на адресу суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів, надісланих виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області (а.с. 56-61).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2024 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 67-68).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на початку липня 2021 року позивачка на прохання товаришів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , погодилась виступити формальним покупцем спірної квартири у брата ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), зважаючи на наявність між близькими родичами неприязних відносин.

Для гарантування повернення квартири у власність ОСОБА_3 та за відсутності у неї коштів на переоформлення, позивачем складено заповіт на користь ОСОБА_3 та її сина.

Надалі, у січні 2022 року позивач уклала з відповідачем договір позики, яку планувала повернути через декілька місяців, а для забезпечення її повернення договір іпотеки указаної квартири. Втім, з початком війни, у лютому 2022 року, позивач виїхала за межі України в Німеччину, де перебуває по теперішній час.

У 2023 році позивач дізналась про оформлення права власності на квартиру за відповідачем.

Рішення державного реєстратора Пустомитівської міської ради про державну реєстрацію прав вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач, в порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 29.01.2022, не надсилав, а позивач не отримувала повідомлення про порушення основного зобов`язання, що унеможливлювало початок процедури задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку.

Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. У відзиві відповідачем зазначено про те, в силу наявності укладеного договору позики на суму 23600 доларів США, між сторонами укладено договір іпотеки вищеуказаної квартири. У зв`язку із неповерненням боргу у встановлений строк та неотриманням вимог, відповідачем, як іпотекодержателем звернено стягнення на предмет іпотеки.

З метою дотримання встановлених умов відповідачем на адресу позивача, зазначену нею у договорі іпотеки, 01.08.2022, 19.08.2022 та 09.09.2022 скеровано відповідні вимоги про сплату боргу, які кожного разу поверталися із відміткою установи зв`язку «за закінченням строку зберігання». У зв`язку із зазначеним відповідачем прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації предмета іпотеки за відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. У вступному слові зазначив про те, що надані відповідачем до відзиву копії документів щодо підтвердження факту надсилання позивачу повідомлення про порушення основного зобов`язання і факту повернення відповідного поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання свідчать про те, що ним умисно створено умови, за яких позивач не була і не могла бути обізнана про направлення на її ім`я відповідних поштових відправлень, а відтак не могла їх отримати чи відмовитись від їх отримання.

При цьому посилається на п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку №270, відповідно до яких інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. Відповідач, хоча й надсилав позивачу повідомлення-вимоги про усунення порушень на адресу, зазначену в договорі іпотеки, однак вказував в накладних або власний номер телефону як засіб зв`язку отримувача, або інший невідомий номер телефону, який позивачу ніколи не належав. Тобто позивач не отримувала вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, адже не була належним чином повідомлена про наявність поштового відправлення.

Також вважав відсутніми у матеріалах справи доказів повернення відповідачу відповідного повідомлення.

Відповідач та його представник у вступному слові акцентували увагу суду на належному виконанні обов`язку щодо направлення позивачу повідомлення про порушення основного зобов`язання у той спосіб, який передбачено договором і на ту адресу, яку вказано позивачем. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у зв`язку із чим звернув увагу на низку постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 та низку інших постанов Верховного Суду. Також просить врахувати і застосувати висновок про застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 29.01.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, існування якого сторони не заперечують (надалі Договір позики). Відповідно до п. 1 Договору позики ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняла НОМЕР_3 доларів США, що за погодженням сторін, становило суму, еквівалентну 679 208,00 грн., і зобов`язалася повернути до 29.07.2022 включно (а.с. 7, 30).

Відповідно до п. 2 Договору позики, своїм підписом під цим договором позичальник підтверджує факт отримання ним грошей у сумі 23600 доларів США (а.с. 7, 30).

У графі підписи рукописним текстом зазначено ОСОБА_1 , як позикодавця із проставленням підпису та ОСОБА_2 , як позичальника із проставленням підпису (а.с. 7, 30).

29 січня 2022 року між тими ж сторонами укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., який зареєстровано в реєстрі за №225 (надалі Договір іпотеки) (а.с. 8-11, 31-34).

У відомостях про іпотекодавця зазначено: ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 23.07.2002 Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_5 (а.с. 8, 31).

Відповідно до п.2 Договору іпотеки ним забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29.01.2022, зі всіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, що будуть укладені в майбутньому, а саме: повернення позики у розмірі 23600,00 доларів США, що за погодженням сторін дорівнює еквіваленту 679208,00 грн. за чинним курсом НБУ 1/28.78 в строк до 29.07.2022, зі сплатою неустойки та інших можливих витрат іпотекодержателя, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки (а.с. 8, 31).

Пунктом 5 Договору іпотеки передбачено, що за ним в іпотеку передається квартира АДРЕСА_3 (а.с. 8, 31).

Пунктом 6 Договору іпотеки указано, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.07.2021 Ющук І.Л., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим номером №1021, право власності зареєстроване 16.07.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 43006692, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 14 Договору іпотеки передбачено право іпотеко держателя у випадках та в порядку, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (а.с. 9, 32).

Пунктом 22 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за Договором позики (а.с. 9, 32 зворот).

Пунктом 23 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним з таких способів за вибором іпотеко держателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя (а.с. 9, 32 зворот).

У разі порушення умов Договору позики, та/або умов даного Договору Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до даного Договору та/або чинного законодавства України (п. 26 Договору іпотеки) (а.с. 10, 33).

У разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. У зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, суть та розмір вимог за забовязанням за Договором позики. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (п. 33 Договору іпотеки) (а.с. 10, 33).

Будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній у зв`язку з даним договором повинні бути викладені у письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вини надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін (адреса місця реєстрації та/або фактичного місця проживання) (п. 38 Договору іпотеки) (а.с. 10, 33 зворот).

Як зазначається відповідачем, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 основного зобов`язання він прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. З метою дотримання встановлених умов відповідачем на адресу позивача, зазначену нею у договорі іпотеки, 01.08.2022, 19.08.2022 та 09.09.2022 скеровано відповідні вимоги про сплату.

Так, 01.07.2022 відповідач направив позивачу письмову вимогу від 01.08.2022 про усунення порушень основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки. Указана вимога направлена позивачу цінним листом з описом вкладення на адресу: АДРЕСА_1 (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 813) (а.с. 35-37).

Проте, вимога про сплату боргу не була вручена адресату, та повернулися з відміткою АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання».

Аналогічні вимоги, датовані 19.08.2022 та 09.09.2022 направлені відповідачем позивачу тими ж днями цінними листами з описами вкладень на адресу: АДРЕСА_1 (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 370, 942), які також не були вручені адресату, та повернулися з відміткою АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 38-43).

Факт направлення позивачу та повернення відповідачу повідомлення про порушення основного зобов`язання, підтверджується оригіналами відповідних доказів, наданих для огляду стороною відповідача під час розгляду справи в суді у судовому засіданні 28.03.2025. При цьому цілісність пакування не порушена, а його вміст ніким не оспорювався. Представником позивача конкретизовано свою позицію у такий спосіб, що йому неважливо вміст пакування, оскільки зазначення некоректних засобів зв`язку одержувача унеможливлювало отримання відповідної кореспонденції.

22 вересня 2022 року відповідач звернувся до державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 56-59).

Представник позивача на підтвердження факту реєстрації права власності за відповідачем обмежився долученою до позовної заяви роздруківкою із сайту «Опендатабот», датованою 17.10.2022 (а.с. 12).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28.11.2024 за №405714950, щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64921818 від 26.09.2022. У зазначеній довідці також наведено подані для державної реєстрації документи: договір іпотеки, серія та номер: 225, виданий 29.01.2022, видавник Барбуляк Х.М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу; засвідчена іпотеко держателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: б/н, виданий 01.08.2022, видавник: ОСОБА_1 ; засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення, яке повернулося відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, серія та номер: 813, виданий 01.08.2022, видавник: ОСОБА_1 ; довідка, серія та номер: б/н, виданий 22.09.2022, видавник: ОСОБА_1 ; засвідчена іпотеко держателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: б/н, виданий 09.09.2022, видавник: ОСОБА_1 ; засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення, яке повернулося відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, серія та номер: 942, виданий 09.09.2022, видавник: ОСОБА_1 ; звіт про оцінку предмета іпотеки, серію та номер: б/н, виданий 01.09.2022, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Експерт» (а.с. 74).

Оцінка судом

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 23 Договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним з таких способів за вибором іпотеко держателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя (а.с. 9, 32 зворот).

У разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. У зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, суть та розмір вимог за зобов`язанням за Договором позики. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (п. 33 Договору іпотеки) (а.с. 10, 33).

Зазначений пункт іпотечного договору за своїм змістом становить іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору, і згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за власним одноосібним письмовим рішенням, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Аналогічне правило передбачене п. 26 Договору іпотеки (а.с. 10, 33).

Підставою позову позивач зазначила відсутність доказів отримання нею письмової вимоги про усунення порушень за зобов`язанням.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у редакції на момент прийняття рішення державним реєстратором, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою під час вирішення питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року в справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 26 липня 2023 року в справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Реєстратор перед здійсненням відповідних процедур мав отримати документ, який підтверджує факт отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

У пунктах 54-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17(провадження № 14-711цс19), на яку посилається представник відповідача, зазначено, що належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270).

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також необхідно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Окрім цього суд бере до уваги посилання представника відповідача на усталений підхід Верховного Суду про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Суд встановив, що 01.07.2022 відповідач направив позивачу на адресу: АДРЕСА_1 вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в якій повідомив про існування боргу за Договором позики від 29.01.2022 та вимагав сплатити заборгованість. Також відповідач попередив позивача про те, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку ним буде звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки в порядку ст. 33 38 Закону України «Про іпотеку». Указана вимога була направлена на адресу ОСОБА_2 , зазначену в договорі іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 , з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вимога не була отримана і повернулась відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідно до довідки відділення поштового зв`язку (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 813) (а.с. 35-37).

19 серпня 2022 року відповідач повторно направив аналогічну вимогу на адресу ОСОБА_2 , зазначену в договорі іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 , з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, указана кореспонденція також відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 370) (а.с. 38-40).

9 вересня 2022 року відповідач втретє направив аналогічну вимогу на адресу ОСОБА_2 , зазначену в договорі іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 , з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, указана кореспонденція також відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 942) (а.с. 41-43).

Рекомендовані поштові відправлення, якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога про усунення порушення основного зобов`язання, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, є належним підтвердженням дотримання відповідачем положень чинного законодавства в частині направлення іпотекодавцеві вимоги про усунення порушення зобов`язання за Договором позики, про що зазначено в пункті 61 Порядку.

Стосовно доводів позовної заяви про те, що відповідач надсилав повідомлення-вимоги про усунення порушень на адресу, зазначену в договорі іпотеки, однак вказував некоректні абонентські номери, у тому числі й власний номер телефону як засіб зв`язку отримувача, внаслідок чого позивач не була належним чином повідомлена про наявність поштового відправлення, необхідно зазначити таке.

Згідно з пунктом 42 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (падалі Правила №270), на поштовому відправленні, поштовому переказі зазначається: найменування адресата: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (у називному відмінку), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, а також якщо відомо посада, ім`я та прізвище адресата. На простих та рекомендованих поштових картках, листах і бандеролях (крім тих, що адресуються до запитання) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище адресата. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата зазначаються повністю.

Згідно з пунктом 91 Правил №270 встановлено, що інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. За бажанням адресата реєстроване поштове відправлення, поштовий переказ можуть бути доставлені йому за поштовою адресою, зазначеною відправником, кур`єром за додаткову плату.

Відповідно до пункту 92 Правил № 270 підлягають доставці додому: прості поштові відправлення; рекомендовані поштові картки, листи, відправлення для сліпих, дрібні пакети, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів; відправлення EMS, крім тих, на вкладення яких нараховані митні платежі.

Згідно з пунктом 93 Правил № 270 з використанням абонентської поштової скриньки доставляються: прості поштові відправлення; повідомлення про надходження поштових відправлень, які підлягають видачі в об`єкті поштового зв`язку, поштових переказів; повторні повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень; періодичні друковані видання.

Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил № 270).

Згідно з пунктом 102 Правил № 270 в об`єкті поштового зв`язку вручаються рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому.

Аналіз наведених норм дав підставу Верховному Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.12.2024 у справі № 521/3242/22 провадження № 61-8630св24, https://reyestr.court.gov.ua/Review/124143516 дійти висновку, що рекомендовані поштові відправлення доставляються адресату додому за вказаною в повідомленні адресою, а в разі відсутності адресата до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження зазначеного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У такому випадку наявність чи відсутність номеру мобільного телефону правового значення не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27.12.2024 у справі № 521/3242/22 та від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17.

У цій справі рекомендовані поштові відправлення надсилалися ОСОБА_2 на адресу, зазначену нею в договорі іпотеки, що ніким не заперечується, і яка, за твердженням представника позивача, залишалася місцем проживання сина позивача, зважаючи на перебування самого позивача за межами України. Відтак, позивач вважається повідомленою про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

З урахуванням встановлених обставин справи, норм законодавства, висновків Верховного Суду про застосування норм права, суд дійшов висновку про те, що іпотекодержатель дотримався норм законодавства під час звернення стягнення на предмет іпотеки та умов договору іпотеки, повідомив іпотекодавця про наявність боргу і необхідність його погашення, про наслідки невиконання заявлених вимог та можливе прийняття предмета іпотеки у свою власність. Іпотекодержатель надав реєстратору всі необхідні документи, передбачені пунктом 61 Порядку, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для відмови в державній реєстрації прав за новим власником, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Стосовно заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

Згідно із частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат представник відповідача надав суду копію Договору про надання професійної правничої допомоги № 28/11-24.1 від 28.11.2024, укладеного між відповідачем Адвокатським об`єднанням Романа Посікири, від імені якого правову допомогу надає адвокат Посікіра Роман Романович; Акт прийому-передачі наданих послуг від 27.02.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 28/11-24.1 від 28.11.2024; та квитанцію № 313655724 від 04.02.2025 про оплату адвокатського гонорару за представництво ОСОБА_1 у справі № 465/6951/24 (а.с. 100-102).

Пунктом 2.2. Договору про надання професійної правничої допомоги № 28/11-24.1 від 28.11.2024 встановлено, що адвокатська правова допомога (юридичні послуги) полягає у наданні клієнту послуг у цивільній справі №465/6951/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення державного реєстратора.

Пунктом 6.1. Договору про надання професійної правничої допомоги № 28/11-24.1 від 28.11.2024 сторони визначили фіксовану суму гонорару у розмірі 45000,00 грн. Розмір гонорару включає в себе надання усіх послуг, що визначені у п.2.2. Договору без обмеження їх кількості та тривалості, попри те, розподіляються таким чином: (1) 20 000,00 грн. за усі послуги представництва клієнта в суді першої інстанції та пов`язані із такими; (2) 15 000,00 грн. за усі послуги представництва клієнта в суді апеляційної інстанції та пов`язані із такими; (3) 10 000,00 грн. за усі послуги представництва клієнта в суді касаційної інстанції та пов`язані із такими.

Відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг від 27.02.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 28/11-24.1 від 28.11.2024 представник відповідача надав відповідачу, а відповідач прийняв правову допомогу, що включає:

- консультацію клієнта та надання інформації правового характеру;

- пошук, вибірку та аналіз правових позицій Верховного Суду;

- написання відзиву на позовну заяву, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі № 465/6951/24;

- участь у судових засіданнях у справі.

На підтвердження повноважень представника надано суду ордер про надання правничої допомоги серії ВС № 1328948 від 29.11.2024, виписаний на підставі Договору № 28/11-24.1 від 28.11.2024.

При цьому, суд враховує наявність клопотання представника позивача про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

Суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).

Враховуючи висловлені відповідачем заперечення, що стягнення витрат на правову допомогу відповідача, суд при вирішенні вказаного питання вправі керуватися передбаченими ч.4 ст.137 ЦПК України критеріями.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.202 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Верховний Суд також часто підкреслював необхідність детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як уже зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Здійснивши аналіз та оцінку наданих доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання відповідачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

Однак, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, кількість судових засідань, за участі представника відповідача, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Тому, суд дійшов висновку про розумну необхідність судових витрат для конкретної справи у розмірі 4 000,00 грн., у зв`язку із чим вважає доцільним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідача з 20 000,00 грн. до 4 000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат відповідачу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.04.2025.

Суддя: Баран О.І.