Житомирський апеляційний суд
Справа №274/676/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/676/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору купівлі-продажу 3/4 частки квартири, зобов`язання вчинити дії, скасування запису про реєстрацію права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.

встановив:

У січні 2024 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили:

- розірвати договір купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_1 , з відстроченням платежу від 04.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А., р. № 3504, укладеним між ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як покупцем;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути в натурі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис з реєстраційним номером №16903499 про реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову вказували, що 04 грудня 2006 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 , з відстроченням платежу (далі договір купівлі-продажу).

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу продаж частини квартири здійснено за домовленістю сторін за 80 800,00 грн., які покупець зобов`язався сплатити продавцям протягом 3-х банківських днів, у зв`язку з отриманням позики в банку.

З дня укладення договору купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року всі сторони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

06 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ZRSWGK00000092. Цього ж дня між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки ZRSWGK00000092. Згідно з п.1.3 кредитного договору № ZRSWGK00000092 від 06.12.2006 року забезпеченням виконання зобов`язання позичальником за даним кредитним договором виступає іпотека двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Станом на день пред`явлення даної позовної заяви відповідач взяті на себе зобов`язання згідно п. 3 договору купівлі-продажу не виконав, кошти за куплені частки квартири АДРЕСА_1 відповідач позивачам не сплатив.

Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогою виконати взяті ним на себе зобов`язання згідно з договором, проте відповідач залишив їх вимоги без задоволення.

Відповідач допустив істотне порушення умов договору купівлі-продажу, оскільки оплата товару за договором купівлі-продажу є основним обов`язком покупця та метою укладення договору продавцями. Очевидним є те, що не сплачена відповідачем позивачам ціна частини квартири у сумі 80 800,00 грн. є завданою відповідачем позивачам шкодою, з огляду на співмірність отриманого та очікуваного позивачами за договором купівлі-продажу вказує, що існує дійсна істотна різниця між тим, на що мали право розраховувати позивачі, укладаючи спірний договір купівлі-продажу і тим, що в дійсності позивачі не змогли нічого отримати.

Наведені вище обставини безумно свідчать про наявність всіх достатніх підстав, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України, для розірвання на вимогу позивачів договору купівлі-продажу частини квартири з відстрочення платежу від 04.12.2006 року з підстав істотного порушення відповідачем вказаного договору.

Із посиланням на ч. 2 ст. 695 ЦК України, ч. 4 ст. 653 ЦК України позивачі вважають, що вони наділені правом вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання спірного договору купівлі-продажу. Тому просять зобов`язати відповідача повернути позивачам спірну частки квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, позивачі просять скасувати запис з реєстраційним номером №16903499 про реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2024 року у справі №274/676/24 є цинічно упередженими на користь третьої особи без самостійних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Станом на день пред`явлення позивачами позовної заяви до ОСОБА_3 , шляхом її подання до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, про розірвання договору купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання згідно п. 3 договору купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року не виконав, кошти за куплені квартири АДРЕСА_1 відповідач позивачам не сплатив.

Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогою виконати взяті нам на себе зобов`язання у відповідності до умов п. 3 договору купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року сплатити вартість проданих йому частини квартири АДРЕСА_1 , але відповідач залишив всі їхні вимоги без задоволення, письмові докази долучені до матеріалів цивільної справи №274/676/24.

Додає, що як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року, останній не містить положень щодо застосування реституції сторонами у випадку розірвання такого договору. В той же час, при укладенні вказаного договору сторони, керуючись положеннями ст. 6, 627, 692, 694 ЦК України, визначили особливості розрахунку покупця за даним договором (п. 3 договору), які дозволяють дійти висновку, що даний спірний договір купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу від 04.12.2006 року за своєю юридичною природою є договором купівлі-продажу товару в кредит (аналогічний висновок щодо оцінки договору купівлі-продажу містить постанова Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №750/9306/16-4). Останнє, в свою чергу, дозволяє вимагати при регулюванні спірних правовідносин сторін за цим договором застосувати також і норми ст. 694, 695 ЦК України. Зокрема, ч. 2 ст. 695 ЦК України визначено, що у випадку нездійснення покупцем у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення проданого товару. Така норма цивільного Закону в контексті положень ч. 4 ст. 653 ЦК України дає підстави обґрунтовано стверджувати, що позивачі мають право вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання спірного договору купівлі-продажу, оскільки це фактично передбачено законом, який регулює спірні правовідносини сторін. З цих підстав вважає, що позовні вимоги позивачів про зобов`язання відповідача повернути позивачам спірні частини квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та доведеними.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від позивача ОСОБА_1 вчергове до суду повернулася неврученою повістка про виклик до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», які направлялися на її поштову адресу, яка зазначена у поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що апелянт із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду ініційованого ним судового провадження.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1999 року ОСОБА_4 та члени його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

04 грудня 2006 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 , з відстроченням платежу, який посвічений нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським А.Я. 04.12.2006, зареєстровано в реєстрі правочинів № 3505.

Згідно п.3 договору продаж частини квартири здійснено за домовленістю сторін за 80 800,00 грн., які покупець зобов`язався сплатити продавцям протягом 3-х банківських днів, у зв`язку з отриманням позики в банку. Про проведення розрахунку ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 буде складено нотаріально-посвідчену заяву (а.с.9-10).

Відповідно до довідки (витягу з домової книги) від 18.04.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 у житлі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.13).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про смерть від 25.02.2020 року, виданого Попільнянським районним відділом державної реєсрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.11).

Згідно з довідкою від 23.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.14).

Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 04.12.2006 року (а.с.15-16).

06.12.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки ZRSWGK00000092, відповідно до якого ОСОБА_3 , з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ZRSWGK00000092 від 06.12.2006 року передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17-20).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачами обрано неналежний спосіб судового захисту, оскільки такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову в частині розірвання договору купівлі-продажу, відповідно не підлягають до задоволення похідні позовні вимоги: про зобов`язання відповідача повернути позивачам частки квартири АДРЕСА_1 та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується із такими висновкам суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За положеннями статті 662 ЦПК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. У разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець у свою чергу також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц (провадження 61-16664св20) у подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили розірвати договір купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_1 , з відстроченням платежу від 04.12.2006 року, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як продавцями та ОСОБА_3 , як покупцем, посилаючись на те, що покупець ОСОБА_3 не здійснив розрахунок за договором із ними як продавцями.

Згідно пункту 3 договору купівлі-продажу продаж частини квартири здійснено за домовленістю сторін за 80 800,00 грн., які покупець зобов`язався сплатити продавцям протягом 3- х банківських днів, у зв`язку з отриманням позики в банку. Про проведення розрахунку гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 буде складено нотаріально посвідчену заяву.

Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 04.12.2006 року.

Установлено, що позивачі виконали умови договору купівлі-продажу за договором, передавши покупцеві ОСОБА_3 майно, проте останній у визначений договором строк свого обов`язку щодо оплати не виконав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки розірвання договору, який є вже частково виконаним з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не є ефективним.

Вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачам частки квартири АДРЕСА_1 та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 є похідними, тому з огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку, що вимога про розірвання договору купівлі-продажу не підлягає до задоволення, тому і похідні вимоги також не можуть бути задоволені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий Судді