Справа № 353/1118/24
Провадження № 22-ц/4808/434/25
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Тлумацького районного суду від 14 січня 2025 року, ухвалене в складі судді Луковкіної У.Ю. у м. Тлумачі, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Договором позики №3872267 від 10.01.2022 року в розмірі 50201,85 грн., яка складається з: 8500,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 41701,85 грн. заборгованості за процентами.

Позов мотивовано тим, що 10.01.2022 року в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №3872267, відповідно до якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач прийняв їх та зобов`язався повернути і сплатити проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Однак, не виконав умов цього договору позики, заборгованість у встановлений договором строк не погасив.

02.11.2022 року на підставі укладеного Договору факторингу №02-11/2022 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за договорами, укладеними з позичальниками ТОВ «МАНІФОЮ», зокрема, за договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Станом на дату подання позову заборгованість по вищевказаному договору позики становила 50201,85 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 14 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що відповідно до умов Договору позики №3872267 від 10.01.2022 року ТОВ «МАНІФОЮ» було надано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8500,00 грн., а останній прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму коштів та сплатити проценти за користування ними, однак вказаного зобов`язання не виконав. А відмова в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у цій справі обмежує фактичну можливість стягнення заборгованості за договором позики правонаступником кредитора.

На підтвердження укладення договору позики позивачем до позовної заяви додано копії Договору позики №3872267 та Додатку №1 до Договору від 10.01.2022 року, підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, копію листа-повідомлення про успішне перерахування коштів, а також копію Довідки про ідентифікацію.

Розрахунок заборгованості містить всі необхідні відомості, щоб ідентифікувати його як підтвердження боргу саме по вказаному договору позики, а саме: відомості про позичальника, номер і дату договору позики. І такий розрахунок в сукупності з копією листа про успішне перерахування коштів може бути доказом існування боргу.

Також лист про успішне перерахування коштів містить всі необхідні реквізити. А отже може вважатися первинним документом.

ТОВ «МАНІФОЮ» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на вже існуючий. Тому не може мати доступу до таких рахунків, щоб надати інформацію про вчинення фінансових операцій.

Вважає, що судом проігноровано часткове виконання позичальником умов договору позики, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості останнім було здійснено часткове погашення боргу на загальну суму 7,65 грн.

Щодо твердження суду про те, що з наданого розрахунку неможливо чітко визначити нарахування заборгованості, то вважає, що такий розрахунок містить усі необхідні відомості для ідентифікації суми боргу. А згідно практики Верховного Суду у постанові від 07.06.2023 року у справі №234/3840/15-ц суд не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем. Оскільки незгода з наданим розрахунком не є підставою для відмови в позові в повному обсязі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 50201,85 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 року ОСОБА_1 заповнив Анкету клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС), за результатами розгляду якої між ТОВ «МАНІФОЮ» (далі - первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено Договір позики №3872267 від 10.01.2022 року (далі - кредитний договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 13 зворот - 22).

Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор зобов`язувався надати відповідачу позику в сумі 8500,00 грн. строком на 10 днів (до 20.01.2022 року) зі сплатою процентів за користування позикою, які нараховуються за спадною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до Договору позики (п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.4.1, 2.5 Кредитного договору). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; базова процентна ставка за позикою, фіксована 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою; розмір процентів на прострочену позику фіксований - 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Розмір процентних ставок, визначених п.п. 2.4, 2.5 Договору, є фіксованим та може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення позичальника (п. 2.8 Договору).

Згідно п. 2.6 цього Договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 днів з дати підписання договору.

Аналогічні умови викладені в Паспорті позики від 10.01.2022 року, з яким ознайомився відповідач, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором (а.с. 14 зворот - 16).

19.01.2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1, якою сторони продовжили строк позики на 30 днів, до 18.02.2022 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99%, а також погодили Графік обов`язкових платежів (а.с. 22 зворот - 24).

Згідно копії листа iPay.ua сервіс онлайн платежів на адресу ТОВ «МАНІФОЮ» від 20.08.2024 року відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П-20/05-05 від 08.07.2020 року 10.01.2022 року о 18:50:11 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 8500,00 грн.; маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 130372102, призначення платежу: зарахування 8500,00 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с. 25).

02.11.2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) укладено Договір факторингу №02-11/2022 (а.с. 27-32).

З копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-11/2022 від 02.11.2022 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» передано, зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором позики №3872267 від 10.01.2022 року, яка у відповідності до розрахунку ТОВ «МАНІФОЮ» становить сумарну заборгованість 50201,85 грн., що складається з: 8500,00 грн. заборгованості по основному боргу; 41272,6 грн. заборгованості по процентах за користування позикою та 429,25 грн. заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с. 25 зворот-26 зворот, 32 зворот).

Відповідно до п. 7.1 Договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1239332,37 грн. без ПДВ.

Платіжною інструкцією №68834 від 02.11.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» здійснило повну оплату на рахунок ТОВ «МАНІФОЮ» згідно Договору факторингу №02-11/2022 від 02.11.2022 року на суму 1239332,37 грн. (а.с. 33 зворот).

Відповідно до наданої позивачем копії розрахунку заборгованості за Договором позики №3872267 від 10.01.2022 року у ОСОБА_1 станом на 07.11.2022 року наявна заборгованість в сумі 50201,85 грн., з яких: 8500,00 грн. - заборгованість по основному боргу; 41272,6 грн. - заборгованість по процентах за користування позикою; 429,25 грн. - заборгованість по процентах на прострочену позику (а.с. 25 зворот - 26).

04.10.2024 року позивач направив відповідачу досудову вимогу, в якій просив негайно погасити заборгованість за Кредитним договором в сумі 50201,85 грн. (а.с. 34). Однак, як зазначає позивач, вказана заборгованість погашена не була.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у наявних в матеріалах справи: копії Договору позики №3872267 від 10.01.2022 року, Додатку №1 до нього, паспорті позики від 10.01.2022 року, Додатковій угоді №1 від 19.01.2022 року з Додатком №1 до неї, зазначені всі істотні умови кредитного договору, зокрема: сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів; вказаний Кредитний договір, Додаток №1 до нього, паспорт позики та Додаткова угода з Додатком №1 до неї, підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовими ідентифікаторами - t64240, q13872, d61294), про що також свідчить довідка про ідентифікацію (а.с. 24 зворот), відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд, можливості прийти до беззаперечного висновку щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань та наявності у нього заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

А згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, Договір позики від 10.01.2022 року №3872267 про надання фінансового кредиту, Додаток №1 до нього, паспорт позики від 10.01.2022 року, Додаткова угода №1 від 19.01.2022 року з Додатком №1 до неї підписані відповідачем ОСОБА_1 шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника (одноразовими ідентифікаторами - t64240, q13872, d61294), про що також свідчить довідка про ідентифікацію (а.с. 24 зворот).

У вказаних правочинах відповідач визначив, що електронний цифровий підпис (одноразовий ідентифікатор) є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Отже, між відповідачем та ТОВ «МАНІФОЮ» було укладено договір позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Тому висновки суду в цій частині є обґрунтованими і такими, що відповідають матеріалам справи.

Однак щодо твердження місцевого суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань та наявності у нього заборгованості за кредитним договором, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, підписуючи Договір позики №3872267 від 10.01.2022 року з додатками до нього, відповідач був проінформований і погодився зі всіма його істотними умовами. І такий ним не оспорювався, недійсним не визнавався. Факт отримання грошових коштів в позику відповідачем не заперечувався.

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).

Відповідно до п. 2.6 Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 днів з дати підписання договору.

Згідно копії листа iPay.ua сервіс онлайн платежів на адресу ТОВ «МАНІФОЮ» від 20.08.2024 року відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П-20/05-05 від 08.07.2020 року 10.01.2022 року о 18:50:11 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 8500,00 грн.; маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 130372102, призначення платежу: зарахування 8500,00 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с. 25). І такі дата і сума коштів відповідають укладеному ОСОБА_1 договору позики.

Доказів повернення вказаної позики матеріали справи не містять.

А тому суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем факту отримання відповідачкем коштів у сумі 8500,00 грн. за договором позики.

Разом з тим, позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові її повної вартості, зокрема 8500,00 грн. заборгованості по основному боргу; 41272,6 грн. заборгованості по процентах за користування позикою та 429,25 грн. заборгованості за процентами на прострочену позику.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Умовами Договору позики та додатків до договору передбачено, зокрема, що у погоджений сторонами строк користування позикою 10 днів (до 20.01.2022 року) встановлено розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; Додатковою угодою №1 від 19.01.2022 року продовжено строк позики на 30 днів, до 18.02.2022 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99%.

Відтак, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у позичальника виникли зобов`язання по оплаті процентів за Договором позики у розмірі, що розрахований за вищевказаною відсотковою ставкою за кожен день користування позикою протягом строку користування позикою у сумі 5083,00 грн. ((8500 грн. / 100 *0,01% * 10 днів) + ((8500 грн. / 100 *1,99% * 30 днів)).

Інший розрахунок процентів за користування відповідачем сумою позики є безпідставним.

Отже, позовна вимога про стягнення процентів за позикою підлягає частковому задоволенню в сумі 5083,00 грн.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позову і апеляційної скарги підлягають до задоволення частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 1638,56 грн.

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Оскільки зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, то судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Тлумацького районного суду від 14 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄРДПОУ 35234236, місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів) 13583 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 00 коп. заборгованості за Договором позики №3872267 від 10.01.2022 року, з яких: 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - заборгованість по основному боргу, 5083 (п`ять тисяч вісімдесят три) грн. 00 коп. - заборгованість по процентах за користування позикою.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄРДПОУ 35234236, місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів) 1638 (одну тисячу шістсот тридцять вісім) грн. 56 коп. судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.