Справа № 466/1827/25
Провадження № 2/461/1473/25
УХВАЛА

27.03.2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Якимів Надії Богданівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вказаній цивільній справі, шляхом накладення заборони приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Львівської області Якимів Надії Богданівні видавати свідоцтво про прийняття спадщини у спадковій справі №73/2024, яка відкрита щодо майна померлого ОСОБА_4 та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Подану заяву мотивує тим, що позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з лютого 2016 року по дату смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За фактом смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, Якимів Н.Б. відкрито спадкову справу №73/2024 за заявою спадкоємця першої черги ОСОБА_3 . Єдиним спадкоємцем за законом є ОСОБА_3 , яка є матір`ю загиблого.

Заявник вказує, що оскільки з формальних причин шлюб між позивачем та ОСОБА_4 не був офіційно зареєстрованим, остання не може в позасудовому порядку успадкувати свою частку в майні, яке набуто з чоловіком за час спільного проживання, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що предметом спору у цій справі є майно, яке набуте у період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та позивачка має право на визнання за собою права власності на 1/2 частки у такому майні, а з огляду на те, що майно включено до складу всього спадкового майна існують достатні ризики його спадкування матір`ю ОСОБА_5 як спадкоємицею першої черги за законом з подальшою реєстрацією права власності на таке майно. Оскільки строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 спливає 03.03.2025 року, то є всі підстави вважати, що до моменту винесення рішення по вказаній справі, майно ОСОБА_4 буде успадковане відповідачем по справі, що у майбутньому ускладнить ефективний захист прав позивачки у разі задоволення позовних вимог та стане перешкодою у відновленні таких прав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 1 статті 253 ЦПК України.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Судом встановлено, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Якимів Надії Богданівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю.

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд приходить до переконання, що заявником не було достатньо обґрунтовано припущення, що майно, яке є предметом спору у вказаній цивільній справі, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Такий висновок суду відповідає положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви.

Керуючись ст. ст. 149-152 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Якимів Надії Богданівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю,-, - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 31 березня 2025 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Д. Мироненко