Справа № 523/4320/25
Провадження №4-с/523/39/25
У Х В А Л А

"25" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді Середи І.В.

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в місті Одесі скаргу ОСОБА_1 на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

УСТАНОВИВ:

18 березня 2025 року до Суворовського районного суду м.Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця адвокат Панова І.Ю., про визнання неправомірною та скасування постанови № В-10/962 від 08 серпня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління Міністерства юстиції Стьопіним Д.К. у межах виконавчого провадження № 39266265 з примусового виконання судового наказу від 02 жовтня 2012 року № 1527/15003/12 про стягнення з неї на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості у розмірі 8549,98 грн.

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що на виконання судового наказу від 02 жовтня 2012 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси № 1527/15003/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» заборгованості у розмірі 8549,98 грн державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління МЮ Стьопіним Д. К. відкрито ВП № 39236265, в рамках якого 08 серпня 2013 року винесено постанову № В-10/962 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У подальшому виконавче провадження було завершено та передано на виконання до відділу за місцем роботи боржниці.

19 листопада 2015 року судовий наказ скасовано, у зв`язку з чим державний виконавець Южненського міського управління юстиції закінчив виконавче провадження, проте арешт майна боржниці, який був накладений постановою № В-10/962 від 08 серпня 2013 року не був скасований у порушення вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, місце та час судового засідання.

Представниця скаржниці надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та підтримання заявлених вимог.

Представниця суб`єкта оскарження Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Савченко С.В. надала суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що за відомостями ЄДРВП в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 1527/15003/12 08 серпня 2013 року державним виконавцем Відділу винесено постанову № В-10/962 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 24.03.1998.

15 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням на адресу Відділу довідки про працевлаштування боржниці в ДП «Морський торгівельний порт Южний», оскільки подальші виконавчі дії необхідно проводити за місцем отримання доходів боржниці, що за належністю відноситься до Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Вказана підстава для завершення виконавчого провадження не передбачала зняття арешту з майна боржника, оскільки вимоги виконавчого документу не були виконані.

З урахуванням зазначеного представниця відділу вважає, що державним виконавцем не порушені приписи статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на той час, оскільки арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби. Наразі виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання, тому надати його копії неможливо. У зв`язку з цим просила відмовити у задоволенні скарги.

Від представника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) клопотань не надходило.

Відповідно до вимог ст.450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року Суворовський районний суд м. Одеси видав судовий наказ № 1527/15003/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» заборгованості у розмірі 8549,98 грн.

На виконання судового наказу державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління МЮ Стьопіним Д. К. було відкрито ВП №39236265, в рамках якого винесено постанову № В-10/962 від 08 серпня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під номером 2417527 від 09.09.2013.

26 грудня 2013 року державний виконавець Стьопін Д.К. повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 24.03.1998, яка діяла на той час), яка не передбачала зняття арешту з майна боржника.

24 грудня 2014 року після повторного надходження на виконання вказаного наказу державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 45899228.

У зв`язку із надходженням на адресу відділу довідки про працевлаштування боржниці в ДП «Морський торгівельний порт Южний» та на виконання вимог ст.20 Закону України «Про виконавче провадження (минулої редакції від 24.03.1998, яка діяла на той час), відповідно до якої подальші виконавчі дії слід було проводити за місцем отримання доходів ОСОБА_1 , що за належністю відносилося до Южненського МВДВС ГТУЮ в Одеській області, 15 червня 2015 року державний виконавець видав постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 24.03.1998, яка діяла на той час).

11 вересня 2015 року державний виконавець Южненського МВДВС ГТУЮ в Одеській області відкрив виконавче провадження ВП № 48678002 з примусового виконання судового наказу № 1527/15003/12 від 02 жовтня 2012 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2015 року №523/16750/15-ц судовий наказ № 1527/15003/12 від 02 жовтня 2012 року скасовано, у зв`язку з чим 15 грудня 2015 року державним виконавцем Южненського МВДВС ГТУЮ в Одеській області вдано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48678002.

При цьому, арешт майна ОСОБА_1 , який був накладений державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління МЮ постановою № В-10/962 від 08 серпня 2013 року у рамках ВП 39236265 скасований не був.

На звернення ОСОБА_1 Південний відділ ДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) у своїй відповіді від 28 лютого 2025 року за № 5442 повідомив, що у рамках ВП № 48678002 постанова про арешт майна боржника не виносилась, оскільки підстав для зняття арешту Відділом, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», не було, у такому разі арешт може бути знятий за рішенням суду, також, повідомили, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (п. 1 ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 24.03.1998, яка діяла на момент відкриття провадження).

Чинна на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Також суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Але наявність протягом тривалого часу з 2013 року нескасованого арешту на майно боржниці, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

На підставі зазначеного суд вважає, що оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є законною, оскільки підстави для її прийняття відповідали вимогам діючого законодавства.

Проте не зняття відділом ДВС арешту з майна боржниці у виконавчому провадженні саме за вказаних обставин є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування постанови.

За таких обставин та враховуючи скасування судового наказу та закриття виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржниці, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, слід зняти арешт з майна скаржниці.

Керуючись ст.ст. 76, 260, 261, 353, 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження задовольнити частково.

Скасувати постанову № В-10/962 від 08 серпня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видану державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління Міністерства юстиції Стьопіним Д. К. у ВП № 39236265.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Ухвала складена та підписана 25 березня 2025 року.

Суддя