РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретарі судового засідання - Девятерикова А. Р., Литвин А. Є.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

21.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 134 550 грн 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що 12.01.2015 надав у борг ОСОБА_2 для власних потреб грошові кошти у розмірі 134 550 грн 00 коп., що підтверджується розпискою. ОСОБА_2 зобов`язалася повернути до кінця 2019 року, але кошти не повернула. В грудні 2019 року відповідач написала ще одну розписку, якою зобов`язалася повернути грошові кошти на протязі двох років, тобто до кінця 2021 року. Прохання у добровільному порядку повернути кошти ігнорувала.

Відповідно до вимог статті 257 ЦК України, вважав, що не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку відмовляється повертати кошти, а вказана сума є для нього значною, і не повернення цих коштів ставить його у тяжке матеріальне положення, звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 24.07.2024.

24.07.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено до 20.09.2024.

29.07.2024 представник відповідача ОСОБА_3 надіслав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, у тому числі у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На обґрунтування відзиву зазначив, що 12.01.2015 ОСОБА_2 було складено розписку, в якій вказано, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 в грошовому еквіваленті в розмірі 3450 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_2 до первісної розписки від 12.01.2015 було складено ще два додатки до неї у виді наступних розписок: 1) розписку, в якій ОСОБА_2 зобов`язалася протягом двох років до 2019 року повернути грошові кошти в розмірі 3450 доларів США. При цьому, в розписці засвідчено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не може повернути грошові кошти в розмірі 3450 доларів США вона передає ОСОБА_1 документ на житлову площу кімнати в гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) розписку від 26.11.2017, в якій ОСОБА_2 підтвердила, що взяла у ОСОБА_1 борг, який фактично було отримано 12.01.2015, тобто за первісною розпискою від 12.01.2015, під завдаток кімнати.

Разом з тим, в розписці засвідчено, що ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що не може повернути грошові кошти в повному обсязі вона передала документи на житлову площу, а саме, як вже було вказано вище, площу кімнати в гуртожитку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також в даній розписці ОСОБА_2 зобов`язалася повернути грошові кошти за розпискою протягом двох років. Крім того, в даній розписці також зазначено, що кошти були одержані 12.01.2015, що у свою чергу свідчить про те, що всі розписки є нерозривно пов`язаними, тобто фактично одним єдиним документом, який визначає та регулює зміст одних правовідносин між сторонами, які стосуються передачі коштів 12.01.2015.

Вказані розписки засвідчені власноручними підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З вказаних доказів вбачається, що отримані на підставі розписки від 12.01.2015 грошові кошти ОСОБА_2 26.11.2017 зобов`язалася повернути протягом двох років, до 2019 року, - тобто до 26.11.2019.

Вважав, що у позивача право вимоги на стягнення грошових коштів за розпискою виникло 26.11.2019, позаяк, загальний встановлений законом трирічний строк позовної давності сплинув 26.11.2022, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування строку позовної давності, так як сплинув строк на пред`явлення позивачем права вимоги до відповідача, а тому у задоволенні позову належить відмовити, тому відповідач вважає необхідним звернутися до суду з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог.

Крім того, з аналізу змісту розписок, які у своїй сукупності та за юридичною суттю складають певний договір, слід дійти висновку, що грошові кошти за розпискою надавалися у якості завдатку, авансу за викуп позивачем кімнати відповідача у гуртожитку, а також у якості сплати коштів за фактичну оренду ОСОБА_1 належної ОСОБА_2 кімнати у гуртожитку.

Фактично ОСОБА_1 постійно проживав у кімнаті відповідача на умовах оренди.

На його думку, у даному випадку між сторонами фактично виникли правовідносини щодо надання відповідачем позивачу в оренду своєї кімнати в гуртожитку з домовленістю про її подальший викуп позивачем.

Тобто, грошові кошти за розпискою були передані позивачем відповідачу саме в рахунок оплати вартості оренди кімнати та у якості попереднього завдатку, авансу за її попередній викуп. Між сторонами мають місце фактичні відносини оренди та купівлі-продажу.

На підставі викладеного, вказав, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому належить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю.

Також, до відзиву долучив заяву про застосування строку позовної давності, заяву про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

29.07.2024 представник відповідача ОСОБА_3 надіслав заяву про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8

13.09.2024 представник відповідача ОСОБА_3 надіслав заяву про участь відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

20.09.2024 за клопотанням позивача судовий розгляд відкладено на 29.10.2024.

27.09.2024 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також про участь у судовому засіданні відповідача ОСОБА_2 у режимі відеоконференції з приміщення Господарського суду Івано-Франківської області.

20.09.2024, 10.12.2024 за клопотаннями позивача судовий розгляд відкладено, востаннє на 27.12.2024.

27.12.2024 під час судового розгляду допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , та за клопотанням позивача відкладено судовий розгляд на 11.02.2025.

11.02.2025 за клопотанням позивача відкладено судовий розгляд на 25.03.2025.

25.03.2025 закінчено розгляд справи по суті.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених в позовній заяві. Що стосується кімнати у гуртожитку, то він дійсно мав намір її придбати, однак вони з відповідачкою не домовились. Кошти, які він вимагає стягнути з ОСОБА_2 , він надавав їй з умовою повернення, про що складена відповідна розписка. Оскільки, незважаючи на неодноразові обіцянки повернути борг, це не було зроблено, він і звернувся з позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що брала лише 500 доларів США в рахунок сплати за оренду квартири, ці кошти були їй необхідні для придбання ліків її сестрі. Але усієї суми 3 450 доларів США вона не брала, а розписки писала під диктування позивача ОСОБА_1 . З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Також, під час судового розгляду відповідач відмовилася від виклику свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про допит яких заявляв клопотання представник відповідача.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі відомостей, що містяться у заявах по суті та з процесуальних питань, письмових доказах, поясненнях сторін та показаннях свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12.01.2015 ОСОБА_2 склала розписку про те, що взяла у ОСОБА_1 , у присутності свідка ОСОБА_10 , у борг грошові кошти у розмірі 3 450 доларів США (а. с. 4, 36 173).

В подальшому, ОСОБА_2 склала розписку у присутності свідка ОСОБА_4 про те, що у зв`язку з неможливістю повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 450 доларів США, передала документи на житлову площу (кімнату у гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язалася на протязі двох років, 2019 рік, повернути грошові кошти у розмірі 3 450 доларів США (а. с. 5, 35, 174).

Даними копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 з 15.10.2002 знятий з реєстрації місця проживання в м. Харкові (а. с. 7).

Даними довідки відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/967 від 24.06.2024, копії довідки від 22 квітня 2024 року № 2615- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , її місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 (а. с. 14, 38).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП "МКБЛ № 17" ХМР вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 встановлено діагноз: гострий панкреатит, та супутні: ІХС, кардіосклероз (дифузійний), гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик високий, СН стадія В за АНА/АСС з невизначеною ФВ ЛШ, NYHA ІІ, ХСН І. Цукровий діабет ІІ тип, середньо важкості, субкомпенсований (а. с. 39, 40).

Даними копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.10.2017 Виконкомом Комсомольської селищної ради, підтверджується, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності кімната АДРЕСА_4 (а. с. 42).

Свідок ОСОБА_4 показала, що її мати ОСОБА_2 через складні життєві обставини брала кошти у ОСОБА_1 , а саме останній передав 500 доларів США, і ці кошти були витрачені на її тітку, тобто сестру матері. Також, показала, що позивач проживав у квартирі матері, робив ремонт.

Свідок ОСОБА_9 показав, що дійсно позивач проживав у квартирі її матері, але він не був очевидцем передачі коштів.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням 12.01.2015 договору позики, за яким ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 гроші в сумі 3 450 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути вказану суму.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлені дві розписки позичальника ОСОБА_2 , які посвідчують передання їй позикодавцем вказаної грошової суми.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду підтвердила, що власноручно склала ці розписки під диктовку ОСОБА_1 , який наполягав на їх складанні мотивуючи тим, що дає їй гроші. Доказів безгрошевості цього договору, або виконання передбаченого розписками зобов`язання про повернення ОСОБА_1 грошей в сумі 3 450 доларів США відповідач не надала.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо отримання коштів від ОСОБА_11 в якості оплати за оренду належної їй кімнати АДРЕСА_4 та в якості авансу за продаж цієї кімнати, у тому числі не в повному обсязі (500 доларів США), не підтверджені належними доказами, та не спростовують змісту самих розписок, зміст яких однозначно свідчить про виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договору позики.

Ті обставини, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існували інші правовідносини, зокрема з приводу проживання позивача в квартирі відповідача та перемовинами щодо купівлі-продажу цього житла, не спростовують існування між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договору позики.

Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності.

Із змісту розписок, складених відповідачем ОСОБА_2 (а. с. 173, 174), вбачається, що перша розписка, яка складена 12.01.2015, не містить строку повернення боргу. У другі розписці, дата складання якої не вказана, ОСОБА_2 вказала, що зобов`язується повернути кошти протягом двох років 2019 року.

Самі ж сторони, з приводу часу складання другої розписки та строку виконання зобов`язання висловили різні позиції. Позивач стверджував, о ця розписка складена в грудні 2019 року, відповідно строк повернення позики до грудня 2021 року. Представник відповідача у відзиві і заяві про застосування строку позовної давності стверджував, що друга розписка складена 26.11.2017, відповідно термін повернення боргу - 26.11.2019.

Інших доказів, які б дозволили визначити строк виконання відповідачем грошового зобов`язання не надано, тому, під час розгляду заяви представника відповідача про застосування позовної давності, суд виходить зі строків виконання грошового зобов`язання, що визначені представником відповідача, тобто 26.11.2019.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З цього випливає, що у разі закінчення строку позовної давності, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України" "Про введення воєнного стану в Україні".

В подальшому, відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час.

У пункті 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізнався у зв`язку з невиконанням у грудні 2019 року зобов`язання щодо повернення ОСОБА_2 3 450 доларів США, а з позовом звернувся до суду 21 червня 2024 року, у період дії пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, та пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, тобто в межах строку позовної давності, перебіг якого був зупинений 02.04.2020 року і на час судового розгляду обставини, які стали підставою для його зупинення, продовжують існувати.

За таких обставин, заява представника відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 визначив розмір позовних вимог - 134 500 грн 00 коп., як еквівалент 3 450 доларів США, визначений за курсом НБУ станом на 31.05.2024. Вказана сума не перевищує суму, еквівалентну 3 450 доларам США, за офіційним курсом НБУ станом на час судового розгляду.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 134 500 грн 30 коп. боргу за договором позики є обґрунтованою і підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору (а. с. 9).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 134 550 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання без реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повне рішення складене 28.03.2025.

Головуючий: В. В. Овдієнко