Справа № 135/296/24
Провадження № 22-ц/801/622/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 рокуСправа № 135/296/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Сопруна В. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слізяк Мар`яна Миколаївна та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бодачевська Мирослава Володимирівна, на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Нікандрової С. О. в залі суду в м. Ладижин Вінницької області, дата складення повного тексту рішення 20.01.2025,

в цивільній справі № 135/296/24 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бодачевська Мирослава Володимирівна, до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Слізяк Мар`яна Миколаївна, до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

встановив:

Короткий зміст вимог

В березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі з 13.06.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.06.2014. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після одруження ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2017, яке змінено ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.03.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 13.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.08.2021 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно з 25.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення 10.09.2021 видано виконавчий лист, за яким 29.09.2021 відкрито виконавче провадження №66956039.

Вказує, що одразу після звернення виконавчого листа до виконання з жовтня 2021 року дочка сторін ОСОБА_3 , знову перейшла жити до свого батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні.

У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_2 просить звільнити його з 01.11.2021 від сплати та стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, до виповнення дитиною повноліття та визнати виконавчий лист №135/354/21, виданий Ладижинським міським судом Вінницької області 10.09.2021 таким, що не підлягає подальшому виконанню; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати.

В квітні 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, який мотивувала тим, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.08.2021 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів з 01.04.2021 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі частини заробітку (доходу). Постановою державного виконавця від 29.09.2021 на підставі виконавчого листа №135/534/21 від 10.09.2021, відкрито виконавче провадження №66956039.

Зазначає, що згідно із розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 05.01.2024 Ріофріо ОСОБА_6 має заборгованість за аліментами у розмірі 107 716,00 грн, який виник через винну поведінку відповідача, який ухиляється від виконання судового рішення.

За таких обставин, на підставі ст.196 СК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з червня 2021 по квітень 2024 року в сумі 107 716,00 грн, та стягнути витрати, пов`язані із розглядом даної справи у розмірі 7000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 квітня 2024 року об`єднано зустрічний позов ОСОБА_1 з первісним позовом ОСОБА_2 в одне провадження.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Звільнено з 01.11.2021 ОСОБА_2 від сплати на користь ОСОБА_1 нарахованих аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, до повнолітня дитини, які стягуються на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.08.2021 у справі №135/534/21.

Виконавчий лист №135/534/21, виданий 10.09.2021 Ладижинським міським судом Вінницької області, вирішено вважати таким, що не підлягає подальшому виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 06.03.2024 до досягнення дитиною повноліття.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату нарахованих аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , за період з червня 2021 року по квітень 2024 року в сумі 16 633 грн 75 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору в сумі 1211,20 грн, витрати за надання правничої допомоги в сумі 8000 грн, а всього 9 211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в сумі 1389,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 187 гривень.

Задовольняючи первісний позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що донька ОСОБА_3 проживає з батьком та перебуває на його утриманні з листопада 2021 року, тому за цей період батько звільняється від сплати заборгованості по аліментах на утримання доньки, тобто з часу ухвалення рішення, за яким стягувалися аліменти, об`єктивно змінились обставини, які були підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача за рішенням суду.

Судом взято до уваги обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка проживає з батьком, який повністю утримує її, відповідач ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, на яку за рішенням суду отримує аліменти, а отже зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені судом обставини, що мають значення в їх сукупності, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Водночас, задовольняючи частково зустрічний позов суд вказав, що дитина ОСОБА_3 з листопада 2021 року проживає з батьком, тому після цієї дати його звільнено від сплати нарахованих аліментів, які стягуються рішенням суду, проте за період проживання дитини з матір`ю за червень 2021 жовтень 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16 633, 75 грн, яку повинен сплатити.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слізяк М. М. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його в частині відмови в задоволені зустрічного позову незаконним, необґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Просила скасувати рішення в частині задоволення первісного позову та ухвали нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 повністю. Щодо зустрічного позову просила рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову змінити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Також, апеляційну скаргу на рішення суду подав представник ОСОБА_2 адвокат Бодачевська М. В., оскільки вважає його в частині задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені недостатньо обґрунтованим та незаконним, судом першої інстанції недотримано норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просив рішення в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволені зустрічного позову повністю. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В.В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, після усунення ОСОБА_1 недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слізяк Мар`яна Миколаївна у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бодачевська Мирослава Володимирівна у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 25 березня 2025 року о 11:20 год. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що в період з 01.11.2021 донька проживала разом із батьком, оскільки покази свідків, які суд взяв до уваги не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Посилаючись на постанову Верховного суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц вказує, що встановлення факту можливе лише на підставі конкретних доказів, проте в матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про те, що спільна донька проживала з батьком з 01.11.2021, і що саме з цього періоду перебувала на утриманні батька, а матір не брала участі в її утриманні та не витрачала отримані аліменти на її утримання.

Звертає увагу, що в матеріалах справи наявні довідки відповідно до яких дитина зареєстрована за місцем проживання матері та відповідачка оплачує комунальні послуги за себе та двох зареєстрованих дітей у її квартирі. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дитина віком від 14 років самостійно декларує своє місце проживання, проте донька не задекларувала своє місце проживання із батьком, хоча не була позбавлена такої можливості. При вирішення спору суд першої інстанції не взяв до уваги вказані докази, хоча вони спростовують позицію позивача.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що позивач сплачував кошти на утримання спільної доньки, а ОСОБА_1 не витрачала такі на утримання доньки, тому підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів з 01.11.2021 немає.

При визначенні розміру аліментів місцевий суд відповідно до ст. 182 СК України не врахував, що на утриманні ОСОБА_1 також перебуває її малолітній син. Тому визначений розмір аліментів частки є завищеним та ставить у важке матеріальне становище, порівняно із позивачем. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів, що вона може сплачувати визначений судом розмір аліментів на дитину.

Ріофріо ОСОБА_6 не довів належними доказами, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не через його винну поведінку, тому рішення підлягає зміні в частині періоду за який слід стягнути пеню з відповідача за несплату аліментів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Бодачевська М. В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо прийняття до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову, оскільки зустрічний позов поданий з порушенням строку ч.1,2 ст. 193 ЦПК України, а тому взагалі не підлягав до спільного розгляду із первісним позовом.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Сторони не скористалася своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Слізяк М. М. підтримали свою апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просять відмовити.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Бодачевська М. В. просять задовольнити апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 13.06.2008 сторони у справі - позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.06.2014 у справі №135/239/14-ц було розірвано (т.1 а.с.15).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9).

06.03.2014 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 21.02.2014 до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.14).

15.12.2016 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.03.2014 у справі №135/298/14-ц (т.1 а.с.28).

24.03.2017 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 грн, щомісячно, починаючи з 13.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 17, 19-21).

02.11.2017 ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та визначений порядок і спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення часу зустрічей і спілкування кожної неділі та на час шкільних канікул за місцем проживання матері (т.1 а.с.27).

03.08.2021 рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2021, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно до повноліття дитини, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.22-26).

Відкрито виконавче провадження №66956039 на підставі виконавчого листа №135/534/21, виданого 10.09.2021 Ладижинським міським судом Вінницької області, (т.2 а.с.58-59).

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.01.2024 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам за період з червня 2021 по грудень 2023 року в сумі 10 716,00 грн (т.1 а.с.96, т.2 а.с.5). Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 16.04.2024 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам за період з червня 2021 по березень 2024 року в сумі 118 300 грн (т.1 а.с.121).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 14.05.2021 за №23-15-915 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.03.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.95). З відповіді на запит адвоката Слізяк М.М. виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 09.04.2024 №2.1-09/970 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.12.2007; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.03.2008; ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 18.10.2016 (т.1 а.с.119).

З відповіді на адвокатський запит КП «Ладижинським міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 06.02.2024 №108 вбачається, що Контракт із сімейним лікарем в інтересах ОСОБА_3 укладений матір`ю дитини ОСОБА_1 ; при відвідуванні медичного закладу супроводження Ріофрфо Софії Ізабелли здійснює Ріофріо Карріон ОСОБА_10 (т.1 а.с.31).

Згідно довідки Ліцею №4 Ладижинської міської ради Вінницької області від 02.04.2024 №01-39/148 відповідно до інформації класного керівника 10-А класу ОСОБА_11 про участь мами учениці 10-А класу ОСОБА_3 , 2007 року народження, у шкільному житті дитини повідомлено, що учениця 10-А класу Ріофріо Софія Ізабелла регулярно відвідує заняття в ліцеї. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини, бере участь в батьківських зборах (т.1 а.с.97).

З довідки про забезпеченість житлово-комунальними послугами КП «Ладижинський ККП» від 02.04.2024 №332 вбачається, що наймач житла ОСОБА_1 сплачує за надання послуг за вивіз сміття за адресою: АДРЕСА_3 , за період з січня по березень 2024 з розрахунку на 3 осіб (т.1 а.с.98).

Згідно декларації №0001-603Х-2Е00 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу, укладеної 10.10.2018 року з КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ладижинської міської ради, міститься інформація про уповноваженого представника пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Ліцею №4 Ладижинської міської ради Вінницької області від 08.04.2024 №01-39/173 на запит адвоката Слізяк М.М. за період з 2021 року в ліцей було подано заяву від 09.06.2023 на здобуття повної загальної середньої освіти (навчання в 10-11 класах) від імені матері ОСОБА_1 , де зазначено адресу проживання: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.103).

Згідно відповіді Ліцею №4 Ладижинської міської ради Вінницької області від 10.04.2024 №01-39/175 на запит адвоката Слізяк М.М. надано документи про пояснення причин відсутності Ріофріо Софії Ізабелли на навчальних заняттях за 2023/2024 навчальний рік (т.1 а.с.117). З пояснювальних записок за період 2023-2024 роки, наданих на запит адвоката, вбачається, що вони складені матір`ю дитини ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_2 та бабою дитини ОСОБА_12 (т.1 а.с.117-118).

З серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.12.2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.50-54).

06.01.2024 ОСОБА_1 у зв`язку із несплатою аліментів ОСОБА_2 зверталася до ВП №3 Гайсинського РУП у Вінницькій області із заявою про кримінальне правопорушення. В ході розгляду звернення було встановлено, що із вересня 2021 року ОСОБА_13 проживає разом із батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , який забезпечує необхідні умови для життя, навчання та виховання доньки та ОСОБА_13 має намір проживати із батьком (т.1 а.с.34-44).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (див. постанову Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц).

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 ст.273 ЦПК України, за положеннями якої якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у постанові від 22.11.2022 у справі №188/1029/19 (провадження №61-11986св20) зазначив, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти.

У Постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Отже, правовий механізм звільнення від сплати заборгованості по аліментам, визначений статтею 197 СК України, може застосовуватись виключно у випадках зміни фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Такого змісту висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні Ладижинського міського суду Вінницької області була допитана дочка сторін ОСОБА_3 , що відповідає положенням статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

В ході судового розгляду, встановлено, що донька сторін ОСОБА_3 дійсно з листопада 2021 року і по даний час проживає з батьком та фактично перебуває на його утриманні. Вказана обставина доведена поясненнями свідків та поясненнями доньки, яка досягла 14 років та в силу ч. 4 ст. 29 ЦК України вільно обрала собі місце проживання з батьком.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 160 СК України ОСОБА_3 , як дитина, яка досягла чотирнадцяти років відповідно до норм сімейного законодавства має право самостійно визначати місце свого проживання і наразі цим місцем проживання є проживання разом з батьком.

Також слід зауважити, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини (Постанова Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Враховуючи, що судом встановлені обставини проживання доньки сторін з батьком Ріофріо ОСОБА_6 з 01 листопада 2021 року, які по своїй суті, мають істотне значення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, починаючи із вказаної вище дати. Обставин які б спростовували факт проживання дитини ОСОБА_3 з батьком судом не встановлено.

ОСОБА_1 не спростувала позовні вимоги ОСОБА_2 , оскільки не довела факту проживання дитини разом із нею у вказаний період з 01 листопада 2021 року по даний час.

Суд першої інстанції посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц, правильно зазначив, що проживання доньки сторін із батьком та перебування на його утриманні є обставиною, яка має істотне значення в контексті ч. 2 ст. 197 СК України, оскільки призначення аліментів - утримання дитини. Натомість нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано звільнив позивача за первісним позовом від сплати заборгованості по аліментах з того періоду, коли донька почала перебувати на його утриманні, так як з часу ухвалення рішення, за яким стягувалися аліменти, об`єктивно змінились обставини, які були підставою для стягнення з позивача за первісним позовом аліментів.

За змістом ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив із того, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 з листопада 2021 року по даний час проживає з батьком, який повністю утримує її, у зв`язку з цим позивач не має обов`язку перед відповідачем по сплаті аліментів на утримання дитини, та навпаки має право на одержання аліментів від відповідача в судовому порядку. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, на яку за рішенням суду отримує аліменти, а отже зважаючи на взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, є всі підстави для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_2 .

Визначений розмір аліментів є достатнім для утримання спільної доньки, яка проживає разом із батьком, відповідатиме встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України та не буде надмірним тягарем для ОСОБА_1 .

При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який правильно застосував норми матеріального права, надав належну оцінку правовим підставам заявленого первісного позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності, відповідно до яких позивач зобов`язаний був довести обставини, на які посилався на підтвердження позову, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову.

Колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні довідки відповідно до яких донька зареєстрована за місцем проживання матері та відповідачка оплачує комунальні послуги за себе та двох зареєстрованих дітей у її квартирі, тому вказані докази спростовують позицію позивача.

Сам по собі факт реєстрації доньки за місцем проживання матері ОСОБА_1 не свідчить про фактичне місце проживання доньки за вказаною адресою та її перебування на утриманні матері. Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України), але одночасно фізична особа може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) в Україні, про що визначено у Законі України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року № 1871-IX.

Крім того місцевий суд правильно зазначив, що надані докази щодо участі відповідача ОСОБА_1 у шкільному житті дитини шляхом спілкування з педагогами, участі у батьківських зборах, а також заява ОСОБА_1 на здобуття повної загальної освіти (навчання в 10-11 класах), в якій вона вказала власне місце проживання, не є належними доказами проживання дитини, а лише підтверджують належне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо дитини, передбачених ст. 150 СК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 серед іншого посилалася також на фінансову неможливість сплачувати аліменти на доньку в розмірі визначеному позивачем через те, що на її утриманні також перебуває малолітній син. Однак такі доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки на сина за рішенням суду вона отримує аліменти, при цьому саме ОСОБА_1 повинна довести обставини, якими вона обґрунтовує свої заперечення, а також її неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, остання, у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду також не надала.

Колегія суддів враховує, що розмір суми аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, не перевищує визначені граничні межі передбаченого Законом розміру. Також суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору в частині задоволення первісного позову, а тому підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження її заперечень проти позову, не надано достатніх правових обґрунтувань для відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 .

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.01.2024 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам за період з червня 2021 по грудень 2023 року в сумі 107 716,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за зустрічним позовом, який зобов`язаний, згідно рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.08.2021, сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), не в повному обсязі виконує свої зобов`язання у передбаченому порядку та внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, утворилася заборгованість зі сплати аліментів за вказаним рішенням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що так як дитина ОСОБА_3 з листопада 2021 року проживає з батьком, тому після цієї дати його звільнено від сплати нарахованих аліментів, які стягуються рішенням суду, хоча за період проживання дитини з матір`ю за червень 2021 жовтень 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16 633, 75 грн, яку повинен сплатити.

Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач за зустрічним позовом відповідно до вимог ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав.

З огляду на викладене, заборгованість зі сплати аліментів за період за червень 2021 жовтень 2021 року виникла з вини ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо прийняття до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову, оскільки зустрічний позов поданий з порушенням строку ч. 1,2 ст. 193 ЦПК України, а тому взагалі не підлягав до спільного розгляду із первісним позовом.

Так, ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та ухвалою суду від 09.04.2024, здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та замінено розгляд справи по суті підготовчим судовим засіданням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 27.03.2024, що підтверджується копією конверта з штрих-кодом поштового відправлення 915, а тому 11.04.2024 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із зустрічною позовною заявою у строк встановлений ухвало про відкриття провадження для подання відзиву на позов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слізяк Мар`яна Миколаївна та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бодачевська Мирослава Володимирівна - залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: В. В. Сопрун

І. М. Стадник