Справа № 346/6567/24
Провадження № 2-о/346/101/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Коршівська сільська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

У С Т А Н О В И В:

09 грудня 2024 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Коломийського міськрайонного суду з заявою в якій просила встановити факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявниці - ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 була членом КСП «І.Франка» та отримала право на частку (пай) в розмірі 32.7 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). Мати заявниці була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Згідно довідки, виданої Коршівською сільською радою ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна. Проте, фактично разом з нею останні роки її життя мешкала донька ОСОБА_1 . Обставиною, яка спонукала до спільного проживання стало те, що ОСОБА_3 мала слабке здоров`я та часто хворіла, а після смерті чоловіка в 1992 році, стала потребувати постійного стороннього догляду і допомоги. Протягом останніх 5-6 років свого життя майже не могла самостійно пересуватися, практично весь час лежала. Весь цей період разом з нею проживала без реєстрації її дочка. Вони разом вели домашнє господарство, мали спільний бюджет і витрати, обробляли прилеглу земельну ділянку. ОСОБА_1 завжди супроводжувала матір до лікарні, доглядала за нею, допомагала фінансово, а після її смерті, здійснила її поховання. Після смерті матері, заявниця не цікавилася питанням спадщини, оскільки на той час в неї було скрутне матеріальне становище. До того ж, оскільки вона проживала разом з матір`ю, то вважала, що фактично прийняла спадщину вступивши в управління спадковим майном. В листопаді 2024р. ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Однак, нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що строк прийняття спадщини закінчився 09.10.2008р. та рекомендував звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку прийняття спадщини чи з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. Оскільки ОСОБА_1 дійсно протягом тривалого часу постійно проживала зі своєю матір`ю до її смерті, заявниця просила суд встановити даний факт, як такий що має для неї юридичне значення

Ухвалою суду від 10.12.2024р. у справі за заявою ОСОБА_1 було відкрито провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та зазначила, що постійно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за місцем її реєстрації в АДРЕСА_1 , аж до для смерті останньої. Пояснила, що мала свою сім`ю: чоловіка і двох доньок. Після смерті батька в 1992 році, мати залишилась сама і потребувала сторонньої допомоги. Періодично вона забирала матір до себе, але остання, як людина похилого віку, завжди хотіла повернутися до свого будинку та просила її відвезти додому. Приблизно в 2003-2004 році ОСОБА_1 стала постійно проживати разом з матір`ю в належному їй будинку, оскільки ОСОБА_3 на той час виповнилося 80 років, вона тяжко хворіла загальними захворюваннями (бронхи, легені) та їй було складно самостійно пересуватися. Так як відстані між населеними пунктами де проживала мати і заявниця є значною, ОСОБА_1 вирішила повністю переїхати до матері, оскільки змоги постійно їздити до неї, а потім повертатися до свого будинку не було. Також вказала, що мати не могла себе самостійно обслуговувати, тому всю роботу доводилось робити їй. Вона обробляла город та займалася домашніми справами і господарством. Зазначила, що бюджет з матір`ю у них був спільний, який складався з двох їхніх пенсій. Зі спільних коштів вона сплачувала комунальні платежі, придбала новий телевізор. До них в гості приїздила її рідна сестра, а також чоловік заявниці з їхніми дітьми, заходили також сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З ними вона ходила до церкви. Наголошувала на тому, що з матір`ю вони проживали однією сім`єю, а після її смерті, вона здійснила її поховання. Крім цього, зазначила, що після смерті матері залишилась земельна частка (пай). В той час вона не зверталася до нотаріуса за оформленням спадщини, оскільки вважала, що й так успадкувала все майно матері вступивши в фактичне володіння ним. Після смерті ОСОБА_3 , заявниця повернулася проживати до своєї сім`ї. На цих підставах просила встановити факт її постійного проживання разом з ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , оскільки це дасть їй змогу переоформити в нотаріальній конторі спадкове майно на себе.

Представниця ОСОБА_1 адвокат Марціновська Д.М. заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що в 2008 році у віці 84 років померла мати заявниці. ОСОБА_3 мала поганий стан здоров`я, її чоловік помер, а тому вона потребувала допомоги від своїх дітей. Друга донька ОСОБА_3 проживає в іншій області і не мала можливості здійснювати догляд за своєю матір`ю. Тому між доньками була досягнута домовленість, що догляд за матір`ю буде здійснювати ОСОБА_1 і з цією метою, остання переїхала проживати до ОСОБА_3 . Вказує, що проживаючи разом, заявниця допомагала матері, вела з нею господарство, мала спільний побут, відзначала свята та проводила з нею весь свій час. Також ОСОБА_1 возила матір до лікарні, в соціальні служби, в церкву. Після смерті матері залишився земельний пай, який заявниця має намір успадкувати. Не подавши вчасно заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_1 наразі не має змоги оформити спадкові права на нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , а тому наявна потреба у встановленні факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки такий факт матиме для ОСОБА_1 юридичне значення.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, 29.01.2025р. Коршівська сільська рада подала до суду письмове клопотання в якому просила розглянути справу за відсутності їхнього представника. Проти задоволення заявлених вимог не заперечують, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявниці, її представниці, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Жукотин Коломийського району, Івано-Франківської області народилася ОСОБА_7 . Її батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 29.10.1977 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила своє прізвище на ОСОБА_10 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконкомом Жукотинської сільської ради було складено актовий запис № 8.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 037705, ОСОБА_3 , як члену спілки селян «І.Франка», належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності розміром 32,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

В довідці, виданій Жукотинським старостинським округом Коршівської сільської ради від 07.11.2024р. № 135/07-10 також зазначено, що померлій ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належить земельна частка (пай) розміром 32.7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться в спілці селян «І.Франка» с. Жукотин, Коломийського району, згідно сертифікату серії ІФ № 037705 від 02.12.1999р. В даній довідці також зазначено, що станом на 01.07.1990 р. в будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: голова господарства ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована в будинку одна. Заповіт від імені померлої виконкомом Жукотинської сільської ради не посвідчувався.

З довідки, виданої Жукотинським старостинським округом Коршівської сільської ради від 07.11.2024р. № 152 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1986 року по день своєї смерті.

На виконання ухвали суду про витребування матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Досин Н.Ф. було надано письмову відповідь, в якій зазначено, що спадкова справі після смерті вказаної особи не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

В підтвердження цього до матеріалів справи також було долучено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої слідує, що за параметрами запиту « ОСОБА_3 дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 » відомості відсутні.

Таким чином, судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , її спадкоємці, зокрема і донька ОСОБА_1 до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку не зверталася, а факт такого звернення з боку заявниці мав місце лише в листопаді 2024 року.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , приватний нотаріус Досин Н.Ф. надала письмове роз`яснення в якому вказала, що термін подачі заяви про прийняття спадщини минув 09 жовтня 2008 року. Із довідки, виданої старостою Жукотинського старостинського округу Коршівської сільської ради вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна в АДРЕСА_1 . Оскільки заявницею пропущений термін прийняття спадщини нотаріус рекомендував їй звернутися до суду з позовом про продовження терміну прийняття спадщини або про визнання факту спільного проживання зі спадкодавцем.

З нотаріально посвідченої заяви від 11.03.2025р. вбачається, що інша донька ОСОБА_3 ОСОБА_11 , перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, стверджуючи, що її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі, повідомляє, що на день смерті матері не проживала разом з нею та не була зареєстрована, встановлений законом шестимісячний термін прийняття спадщини після померлої матері, ОСОБА_3 нею пропущений, і в суд за продовженням цього терміну вона звертатись не буде, склад спадкового майна їй відомий, на оформлення спадкових прав вона не претендує.

Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявниця, як єдина спадкоємиця за законом, претендуючи на спадкове майно померлої матері, намагалася у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, що мало наслідком її подальше звернення до суду задля встановлення факту постійного проживання з спадкодавицею на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття нею спадщини та повторного звернення до нотаріальної контори.

Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно відмітки в паспорті громадянина України серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

При цьому, в довідці №160, виданій Жукотинським старостинським округом Коршівської сільської ради зазначено, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації та вела спільне господарство в АДРЕСА_1 , разом зі своєю мамою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так як мати була похилого віку, періодично хворіла, потребувала стороннього догляду. ОСОБА_1 допомагала матері по господарству та проводила з нею весь свій час. Так як мати хворіла та періодично проходила стаціонарне лікування, вона відвідувала її в медичному закладі та закуповувала їй необхідні медикаменти. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 , займалася її похованням, встановила надгробний пам`ятник та тепер доглядає за могилою матері.

Крім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживає в АДРЕСА_3 та працює педагогом в Жукотинській гімназії. Заявницю знає, оскільки поруч зі свідком проживали її батьки. Після смерті батька, ОСОБА_1 забирала матір до себе, але мати захотіла повернутися додому. Десь за 3-4 роки до смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 переїхала до неї в с.Жукотин і вони стали спільно проживали по сусідству зі свідком, а саме навпроти будинку свідка. За час спільного проживання всю роботу по господарству робила заявниця, обробляла город, доглядала за матір`ю, купляла їй ліки. У них були гарні взаємовідносини. Мати свідка та мати заявниці були подругами, за життя спілкувалися між собою. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 здійснила її поховання та зараз доглядає за її могилою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що проживає в АДРЕСА_4 та все життя знайома з ОСОБА_1 . Їй відомо, що заявниця, як донька, завжди дбала про свою матір, яка проживала в с. Жукотин, неподалік від місця проживання свідка. В 2008 році ОСОБА_3 померла і останні роки перед її смертю разом з нею постійно проживала ОСОБА_1 . Свідок інколи заходила до них в гості та бачила, що донька доглядає за матір`ю, займається її лікуванням та веде домашнє господарство. У померлої також була інша донька ОСОБА_12 , яка проживає в м. Коломия. За матір`ю вона не доглядала та разом з нею не мешкала.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даного факту породжуватиме для заявниці юридичні наслідки, від яких залежить її майнові права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 березня 2025 року

Суддя: Третьякова І. В.