Єдиний унікальний № 371/1250/24
Номер провадження № 2-з/371/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"21" березня 2025 р. м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Кириленко М.О. розглянувши заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що в провадженні Миронівського районного суду Київської області знаходиться на розгляді позовна заява керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» про припинення права власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 будучи громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-295 від 04.03.2021 року, набула права власності на 1/2 частину земельної ділянки із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :04:207:0001 площею 2,6305 га, яка знаходиться на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56926673 від 04.03.2021. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 ст. 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. ОСОБА_1 не дотрималася передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутою нею частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, у зв`язку з чим така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером :04:207:0001 площею 2,6305 га, власником якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 , видана Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області, строком дії до 11.03.2030).

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів позову вбачаєтеся, що відповідач ОСОБА_1 будучи громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-295 від 04.03.2021 року, набула права власності на 1/2 частину земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :04:207:0001 площею 2,6305 га, яка знаходиться на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56926673 від 04.03.2021.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також, відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор посилався на можливість та загрозу відчуження та обтяження зобов`язаннями спірної земельної ділянки, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Позивач також вважає, що слід застосувати у визначеному ним обсязі заходи забезпечення позову, які б не тільки унеможливили розпорядження землею, але зробили неможливими і будь-які реєстраційні дії з нею.

Враховуючи наведене, пересвідчившись в дійсності наявного між сторонами спору щодо земельної ділянки, та з огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити або зробити неможливим виконання в майбутньому рішення за даним позовом у разі відчуження спірної земельної ділянки, або зміни її цільового призначення чи забудови, та з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за цим позовом рішення, в разі задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову у спосіб, визначений заявником, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти дії, спрямовані на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки, а також заборону власнику спірної земельної ділянки проводити будь-які дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, присвоєння нової адреси, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, і проведення на ній будь-яких будівельних робіт до розгляду спору по суті.

Відповідність цієї мети умовам застосування правил ст.149 ЦПК України слідує з положень п.20 постанови за №5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якому зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до ст. 976 ЦК України.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що метою вжиття забезпечувальних заходів у даному спорі є забезпечення знаходження майна у відповідача у незмінному вигляді.

Отже, з урахуванням вище наведеного, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти певні дії щодо вказаної земельної ділянки, яка є предметом спору, у разі задоволення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером :04:207:0001 площею 2,6305 га, власником якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 , видана Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області, строком дії до 11.03.2030).

Заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельні ділянки з кадастровим номером :04:207:0001, що належить ОСОБА_1 .

Копії даної ухвали направити сторонам для відома та відповідним державним органам для виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її підписання.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя М.О. Кириленко