ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/129/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7827/24 Категорія: 351000000 Булгакова Г.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Хомік Сергій Григорович;

зацікавлена особа ОСОБА_2 ;

представник заінтересованої особи адвокат Лінник Микола Сергійович;

особа, що подала апеляційну скаргу представник заінтересованої особи адвокат Лінник Микола Сергійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лінника Миколи Сергійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , син заявниці, протягом тривалого часу вчиняє відносно неї домашнє насильство, зокрема, завдає їй тілесні ушкодження та висловлюється нецензурною лайкою.

04.09.2024 року та 14.09.2024 року ОСОБА_2 побив заявницю, завдавши легкі тілесні ушкодження. Вона неодноразово зверталась у поліцію з приводу психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_2 , поліцією складалися відносно нього протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та виносився терміновий заборонний припис.

Щоб убезпечитися від повторного вчинення домашнього насильства заявниця просила застосувати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:перебувати в місці їх спільного проживання (перебування); наближатися на відстань 500 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2024 року заяву задоволено частково.

Видано стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав:

заборонено перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 ;

заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому йому місці, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею;

вести листування, телефонні переговори або контактувати іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведений факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким строком на 3 місяці заборони йому перебувати у місці їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися до нього на відстань 100 метрів, особисто і через третіх осіб розшукувати та переслідувати заявницю, вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб.

Разом з тим, суд не вбачав підстав для застосування таких обмежень як заборона кривднику наближатися на 500 метрів до місць частого відвідування, оскільки не конкретизовано адреси таких місць, тому в подальшому виконати таке рішення не вбачається суду можливим. Більш того, як встановлено судом, заявниця не працює та не навчається.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Ліннік М.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що з рішенням суду ОСОБА_2 не згідний, вину свою не визнає, дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування.

ОСОБА_2 вважає, що його мати оговорює його і він ніяких протиправних дій не вчиняв. Крім того, заявниця повідомляє суду неправдиві факти, а суд та поліція не стають на його захист.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявниці, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє відносно неї домашнє насильство, виражається нецензурною лайкою, завдає тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства суду надано: висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/815 від 09.09.2024 року; висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 02-01/848 від 16.09.2024 року; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 14.09.2024 року; терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 172379 від 27.09.2024 року.

Відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/815 від 09.09.2024 року, у ОСОБА_1 мали місце ушкодження: забій з набряком та крововиливом зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмету, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зі слів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 23 год. 00 хв. вона була побита своїм сином, зокрема, останній наніс їй сильний удар кулаком руки в ділянку лівого плеча.

Зі змісту термінового заборонного припису, складеного 14.09.2024 року відносно ОСОБА_2 вбачається, що 14.09.2024 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_1 , у зв`язку з чим інспектором СПДН ГУНП в Черкаській області Псюдніченко Н.О. було винесено терміновий заборонний припис строком на 3 доби, протягом дії якого ОСОБА_2 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Незважаючи на вжиті заходи, ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

З висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/848 від 16.09.2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 мали місце ушкодження: крововиливи та садна верхніх та нижніх кінцівок. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зі слів ОСОБА_1 , 14.09.2024 року у вечірній час син наносив їй удари руками по рукам, ногами по ногам.

З термінового заборонного припису, складеного 27.09.2024 року відносно ОСОБА_2 вбачається, що 27.09.2024 року близько 09 год. 00 хв. за місцем проживання: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_1 , а саме, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим інспектором СПДН ГУНП в Черкаській області Чубенко Д.В. було винесено терміновий заборонний припис строком на 3 доби, протягом дії якого ОСОБА_2 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».

У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_2 вчинив психологічне та фізичне насильство відносно матері ОСОБА_1 , яке виявилося у неодноразових словесних образах, фізичній силі, погрозах, приниженні та залякувані ОСОБА_2 , що викликало в останньої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, сумніви у здатності захистити себе.

З огляду на вказані обставини, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_2 кривдником у розумінні статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , суд врахував, що такі дії з боку кривдника повторювалися. Зокрема, після видання термінового заборонного припису від 14.09.2024 року, він 27.09.2024 року вчинив повторно домашнє насильство відносно матері ОСОБА_1 , а саме, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Отже, суд врахував, що відносини учасників конфлікту не покращилися, а ОСОБА_2 не надав критичної оцінки агресивності своїх дій, що вказує на високий ступінь ризику повторення ним таких дій, що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання заявника.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що відсутні підстави для застосування таких обмежень як заборона кривднику наближатися на 500 метрів до місць частого відвідування, оскільки не конкретизовано адреси таких місць, тому в подальшому виконати таке рішення не вбачається суду можливим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лінника Миколи Сергійовича залишити без задоволення

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді