ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3551/24Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/356/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Хоми М.В., Храпак Н.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 601/3551/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Булава Олександр Петрович на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року про відмову у поновленні процесуального строку для подання заяви про скасування судового наказу (постановлене суддею Шульгач Н.М.) у справі за заявою Комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримані послуги з вивезення побутових відходів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Комунальне підприємство Кременецької міської ради «Міськводгосп» (далі КП «Міськводгосп») звернулося до суду з завою про видачу судового наказу.

06 грудня 2024 року Кременецьким районним судом Тернопільської області видано судовий наказ, відповідно до якого стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Міськводгосп» заборгованість за отримані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 3 031 грн. 57 коп..

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Міськводгосп» - 302 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Булава О.П. звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу в дані справі.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу від 06 грудня 2024 року в справі № 601/3551/24.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про відмову в поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що строк на подачу заяви про скасування судового наказу пропущений нею з поважних причин і підлягає до поновлення, оскільки як зазначено в матеріалах справи: 19 грудня 2024 року вона отримала судовий наказ від 06 грудня 2024 року, 02 січня 2025 року звернулася до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та 13 січня 2025 року, відповідно до доручення, звернулася до адвоката Булави О.П., який ознайомився з матеріалами справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Частиною 2 статті 369 ЦПК України, передбачено, що особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Таким чином, дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2024 року КП «Міськводгосп» звернулося до суду з завою про видачу судового наказу (а.с. 1-14).

06 грудня 2024 року Кременецьким районним судом Тернопільської області видано судовий наказ відповідно до якого стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Міськводгосп», заборгованість за отримані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 3 031 грн. 57 коп. (а.с. 19).

09 грудня 2024 року Кременецький районний суд Тернопільської області направив судовий наказ ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що 19 грудня 2024 року поштове відправлення було вручено особисто ОСОБА_1 (а.с. 21).

15 січня 2025 року від представника боржника адвоката Булави О.П. до суду першої інстанції надійшла заява про скасування судового наказу в справі № 601/3551/24 виданого Кременецьким районним судом Тернопільської області 06 грудня 2024 року (а.с.23-30).

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу від 06 грудня 2024 року в справі № 601/3551/24.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику (а.с. 32).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Відмовляючи у поновленні процесуального строку для подання заяви про скасування судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що пропущено строк подання такої заяви та будь-яких причин поважності пропуску строку заявником не зазначено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Метою спрощених судових процедур є швидкий розгляд безспірних питань, правовідносини сторін у яких не викликають сумніву, та у яких фактичні обставини справи та визначеність учасниками цих правовідносин не оспорюється.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 760/6860/17-ц вказано, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника.

Статтею 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі підприємцю за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 170 ЦПК України передбачено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання.

Відповідно до частин 1-5 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З матеріалів справи вбачається і судом апеляційної інстанції встановлено, що у заяві про скасування судового наказу представник ОСОБА_1 зазначав, що вказаний судовий наказ від 06 грудня 2024 року боржник отримала 02 січня 2025 року, після чого 02 січня 2025 року звернулася до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та 13 січня 2025 року вже звернулася безпосередньо до адвоката Булави О.П.

Однак, в апеляційній скарзі представник боржника зазначав, що судовий наказ від 06 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримала 19 грудня 2024 року, що й підтверджується матеріалами справи, а саме супровідним листом Кременецького районного суду Тернопільської області № 601/3551/24/15825/2024 від 09 грудня 2024 року, яким надіслано судовий наказ ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 20), який був отриманий нею особисто 19 грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

15 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу і ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року їй відмовлено у поновленні строку на подання заяви та повернуто заяву без розгляду (а.с. 23-30, 32).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання заяви про скасування судового наказу в даній цивільній справі, відсутні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Таким чином, у даному конкретному випадку колегія суддів не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення з заявою до суду про скасування судового наказу та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у поновленні строку на подання заяви.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів боржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, поставлені ОСОБА_1 , а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Таким чином, реалізація боржником права на звернення до суду із заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від періоду коли вона звернулася до адвоката для надання правничої допомоги. ОСОБА_1 , необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавила себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду і не реалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою, оскільки строк між отриманням нею особисто судового наказу, зверненням до призначеного їй Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвоката Булави О.П. та подачею заяви про скасування судового наказу становить 27 днів і є довшим ніж строк передбачений на звернення з заявою про скасування даного судового наказу, який становить 15 днів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.