ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3355/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Овчаренко К.А.,

неповнолітнього позивача ОСОБА_1 ,

законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника позивача - адвоката Кондратова М.І.

представника відповідача - адвоката Самойленко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом, поданим ОСОБА_2 як законним представником неповнолітнього позивача ОСОБА_1

до ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві,

про надання згоди на продаж належної неповнолітньому на праві власності 1/4частки квартири в спільній частковій власності за адресою: кв. АДРЕСА_1 у спільній частковій власності зі збереженням за неповнолітнім права на житло, та надання згоди на укладення договору купівлі-продажу1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 на ім`я неповнолітнього ОСОБА_1 без згоди батька - ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

06.10.2023 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.10.2023 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М.

Ухвалою від 16.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві. Постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання, установив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі роз`яснив право подати пояснення щодо позову або відзиву.

Позов обґрунтований такими обставинами.

27.02.2009 між відповідачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У шлюбі - ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син - ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 . Його мати ( прізвище якої у зв?язку з укладанням цього шлюбу було змінено на - ОСОБА_2 ) є його законним представником. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2012 у справі № 2-6082/12 шлюб розірвано. Неповнолітній ОСОБА_1 проживає з матір?ю, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 . Відповідач проживає окремо, що підтверджується іншою адресою його зареєстрованого місця проживання, та відміткою про це міститься також в його паспорті. Він створив іншу власну сім?ю. Життям, потребами, здібностями, захопленнями та інтересами свого неповнолітнього сина по суті не цікавиться. Проте відповідач залишається батьком позивача - неповнолітнього ОСОБА_1 .

Позивач є співвласником 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , в якій йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири. Зазначені обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності від 12.06.2014 за № НОМЕР_2 , копією технічного паспорту на квартиру, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Неповнолітньому ОСОБА_1 належить лише 1/4 частка у праві власності на зазначену квартиру.

Така ж саме частка належить і його законному представнику - його матері - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 12.06.2014.

Інша 1/2 частка в зазначеній квартирі згідно цього ж Свідоцтва належить відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (по 1/4 частки кожному).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 14-річного віку та відповідно набув неповну дієздатність.

Якщо неповнолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Неповнолітній позивач - ОСОБА_1 вже може сам визначити та визначив свої потреби та інтереси. З метою покращити свої житлові умови проживання позивач вирішив продати належну йому 1/4 частку у праві власності на зазначену вище квартиру. Вказане може бути підтверджено ним безпосередньо у суді.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Одним із пріоритетних напрямів діяльності держави є захист та охорона законних прав та інтересів дітей, зокрема, права дітей на житло та належні умови проживання.

З метою покращити умови проживання та виховання дитини - позивача ОСОБА_1 , аналогічне рішення продати належну їй 1/4 частку в зазначеній вище квартирі прийняла і його мати - законний представник позивача - ОСОБА_2 . І за рахунок виручених коштів нею та позивачем було вирішено придбати на ім?я неповнолітнього позивача половину іншої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_8 . Таким чином відповідно одночасно буде збільшена і частка неповнолітнього позивача у праві на житло. З урахуванням цього відчуження вказаної 1/4 частки нерухомого майна, яке належить позивачу, повністю відповідає його інтересам і не завдасть йому шкоди, оскільки належна йому частка в праві на житло навіть збільшується.

Підтвердженням цього є наступне:

По-перше: дійсно, на даний час він володіє лише 1/4 часткою в квартирі, в той самий час коли за рахунок придбання на його ім?я іншого житла його частка буде збільшена вдвічі та буде складати 1/2 частку, тобто половину квартири.

Майбутнє житло неповнолітнього є придатним для експлуатації, з усіма належними умовами для проживання, що підтверджується і відповідним Висновком органу опіки та піклування, копія якого додається.

По-друге: розмір частки на право власності неповнолітнього у житлі є рівноцінним і навіть більший, ніж попередній.

Зазначена 1/2 частина квартири, яка буде придбана неповнолітнім, належить продавцю на праві власності. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.04.2005. Між сторонами договору досягнуто згоди щодо укладання відповідного договору купівлі- продажу 1/2 частки зазначеної вище квартири. А саме - між законним представником неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 з продавцем - ОСОБА_8 . було укладено Договір про наміри укладання в майбутньому договору купівлі-продажу частки в квартири, укладеного між позивачем в особі його законного представника містяться умови про передання завдатку, за якою законний представник вже внесла завдаток 36 569,00 грн., що складає еквівалент в 1 000,00 доларів США за майбутнім договором купівлі-продажу вказаної 1/2 частки зазначеної вище квартири. Вказане може бути підтверджено ОСОБА_8 безпосередньо у суді.

Однак відповідач невмотивовано відмовляє у наданні згоди на продаж належної позивачу частки квартири та придбанні вказаної 1/2 частки зазначеної вище квартири. Тобто використовує свої права як батька неповнолітньої дитини на шкоду правам та інтересам дитини.

Мати позивача неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду на продаж належної сину частки у вказаній квартирі.

Син також просив батька надати таку згоду та вказував, що це відповідає його інтересам, що може бути підтверджено ними безпосередньо у суді.

Проте Відповідач відмовляється надати таку згоду. При цьому будь - якого змістовного обґрунтування цього, доводів чи/або аргументів не надає і свою відмову надати таку згоду будь-яким чином підставно не мотивує.

Заперечуючи щодо надання зазначеної згоди, відповідач виходить, на її думку, лише з корисливих мотивів, оскільки умовою цього ставить лише відмову від стягнення з нього аліментів на утримання сина. Вказані обставини можуть бути підтверджені у суді за рахунок допиту свідків згідно окремого переліку.

Очевидно при цьому, що Відповідач бере до уваги лише свої власні інтереси, а не інтереси дитини.

Згідно зі ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Враховуючи викладене, законний представник позивача зверталася вже та просила раніш орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва надати їй як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_1 дозвіл на продаж частки, що належить її сину в зазначеній вище квартири без згоди другого з батьків - відповідача. При цьому нею гарантується збереження права сина на житло.

Представники органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва з виходом на місце обстежили умови проживання в квартирі, що має бути придбана сину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та надали висновок про те, що вони відповідають необхідним умовам та інтересам дитини.

В той самий час в наданні законному представнику дозволу на продаж належної на той час ще малолітньому сину вказаної 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_3 з одночасним укладанням договору дарування Органом опіки та піклування Дарницького району міста Києва попередньо було відмовлено з посиланням саме на те, що немає дозволу та згоди на це відповідача як іншого з батьків. Тобто підставою такої відмови було саме відсутність заяви відповідача та ненадання ним дозволу на це.

Проте згідно вимог чинного законодавства на вчинення малолітньою на той час ще особою правочину щодо нерухомого майна повинний бути наявним дозвіл батьків, за умов відсутності якого орган опіки та піклування з посиланням саме на це і відмовив один раз вже в наданні відповідного дозволу на вчинення правочину з нерухомим майном малолітнього. При цьому орган опіки та піклування в своєму рішенні окремо роз?яснив та вказав, що для вирішення спору між батьками дитини стосовно управління його майном законний представник має право звернутися до суду. Таке ж право має і неповнолітній безпосередно на підставі норм Конституції України.

При цьому слід враховувати, що на даний час зазначені обставини вже змінилися і позивач досяг 14-річного віку і надання такого дозволу батьком вже не вимагається. Однак вимагається тепер згода батька на вчинення такого правочину. Позивач має право та звернувся з відповідною заявою до батька та до органу опіки та піклування, який має право висловити свою позицію та прийняти рішення з урахуванням розгляду та вирішення даної справи у суді.

Згідно п. 66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі серед іншого такі документи:- заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників).

Відповідач такої згоди не надає.

Вказане позивача як співвласника майна законного права розпорядитися належною йому власністю та позбавляє його гарантованих Конституцією України прав власника, до яких законом віднесено і право розпоряджатися належним йому майном.

Позивач звертається до суду за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів для отримання такої згоди.

Позивач, як особа з неповною дієздатністю, має в рамках законодавства особливий захист прав та його інтереси враховуються в першу чергу.

Слід при цьому також враховувати, що з 14 років і до повноліття, неповнолітні особи управляють своїм майном самостійно, а батьки лише надають згоду на здійснення нею цивільно-правових правочинів у випадках, передбачених законом. Така угода відповідатиме законодавству, якщо дії неповнолітньої особи будуть схвалені і батьками, і органами опіки та піклування. Батьки надають згоду у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, органи опіки та піклування - дозвіл на здійснення операцій з нерухомістю за наявності згоди батька. Лише після цього можливе вчинення правочину.

За приписами ст. 177 СК України батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно. А згідно з ч. 7 ст. 177 СК України саме на суд покладено вирішення спору щодо управління майном дитини в разі відсутності домовленості між батьками.

Відповідно до норм Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вказане в повній мірі стосується позивача як громадянина України, який як особа, яка досягла 14 років, має право особисто брати участь в укладанні відповідних правочинів.

Глава 14 СК України визначає порядок здійснення майнових прав дітей ними особисто та через законних представників.

Стаття 32 ЦК України визначає обсяг цивільних майнових прав. Крім правочинів, передбачених статтею 31 Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім?я (грошовими коштами на рахунку). Інші правочини неповнолітня особа вчиняє за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Тобто вказані вище правочини позивач має право вчинити лише за наявності згоди в даному випадку відповідача, який такої згоди безпідставно не надає.

Відповідач, відмовляючи у наданні згоди позивачу на продаж належної позивачу 1/4 частки квартири з одночасним придбанням на його ім?я 1/2 частки іншої квартири зловживає своїми правами щодо адекватного та ефективного захисту прав своєї дитини. Фактично відповідач своїми діями позбавляє неповнолітню дитину- позивача прав на поліпшення та покращення його житлових умов. В той же самий час нормами Конституції України проголошується, що право власності особи є непорушним, як і права дитини відповідно до ст. 7 СК України.

Позивач ОСОБА_1 досяг вже 14-рчного віку та має право бути вислуханим судом. Його думка може бути врахована судом під час вирішення даного спору, виходячи саме з завдання забезпечення судом при вирішення справи максимально можливого урахування інтересів дитини та її найкращих інтересів, що власне й відповідає як нормам Конвенції про права дитини, так й підтверджено вже неодноразово судовими рішеннями Верховного суду та ЄСПЛ.

При цьому законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 гарантує збереження права на житло сину за рахунок придбання йому (в т.ч. і за рахунок продажу і належній їй на праві власності іншої 1/4 частки в цій же квартирі) 1/2 частки в іншій зазначеній вище квартирі, яка і має бути придбана на його ім?я.

ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_1 просить суд

1. Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згоду на продаж належної йому на праві власності 1/4 частки в спільній частковій власності, а саме - у квартирі АДРЕСА_1 , - із збереженням за неповнолітнім ОСОБА_1 права на житло та надати йому згоду укласти як покупцем договір купівлі-продажу частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на ім?я неповнолітнього ОСОБА_1 - без згоди батька - ОСОБА_3 .

06.02.2024 представник відповідача - адвокат Самойленко М.С. подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила наступне.

Просить продовжити строк для подання відзиву, оскільки іншим адвокатом Ляшенко С.В., який також представляє інтереси відповідача у цій справі, і вступив у справу раніше, його пропущено, а вона як представник відповідача у приміщенні суду 22.01.2024 наручно отримала ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2023 про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з доданими матеріалами на позовну заяву. Відповідно до вищевказаної ухвали відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, протягом якого відповідач має право подати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач повністю не визнає пред?явлені позовні вимоги. Заперечує проти задоволення цього позову з огляду на наступне.

Перш за все, вважає, що ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_1 , намагається ввести суд в оману, стверджуючи у позовній заяві, що відповідач: «життям, потребами, здібностями, захопленнями та інтересами свого неповнолітнього сина по суті не цікавиться», так як це є неправдою. відповідач дійсно проживає окремо від сина ОСОБА_1 , оскільки після розірвання шлюбу між відповідачем та ОСОБА_2 син проживає з матір?ю. Однак відповідач є хорошим батьком, який спілкується з сином, дбає про його здоров?я, цікавиться життям та інтересами. Відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання сина. Зазначає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина, є більш, ніж достатнім для дитини 14-річного віку. Так, відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати відносно ОСОБА_3 за постановою від 02.10.2017 ВП № НОМЕР_5, виданої за виконавчим листом № 753/12385/17 від 15.08.2017, за період з 01.07.2023 по 31.12.2023, тобто за останні 6 місяців, з заробітної плати Відповідача було відраховано 366 015,90 грн аліментів на утримання сина ОСОБА_1 .

Більше того, у позовній заяві чомусь не сказано про те, що фактично ОСОБА_1 проживає з мамою за кордоном. Тому, враховуючи, що в Україні введено воєнний стан та те, що відповідач не має законних підстав для виїзду за кордон, тому єдиним способом спілкування відповідача з сином залишається спілкування по телефону.

Звертає увагу, що відповідач регулярно спілкується з сином по телефону та цікавиться його життям.

ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою, відповідно до якої просить надати ОСОБА_1 згоду на продаж належної йому на праві власності 1/4 частки квартири в спільній частковій власності за адресою: кв. АДРЕСА_1 в спільній частковій власності зі збереженням за ним права на житло, та надати йому згоду на укладення договору купівлі-продажу1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 на ім?я неповнолітнього ОСОБА_1 , без згоди батька, ОСОБА_3 .

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що, начебто: належна частка в праві на житло ОСОБА_1 збільшиться; відповідач не керується інтересами дитини, а керується власними інтересами; відповідач не надає згоду і свою відмову не мотивує; відповідач виходить лише з корисливих мотивів.

Проте, звертає увагу суду, що вказане не відповідає дійсності і не доведено позивачем та не є підставою для задоволення позовної заяви.

На підтвердження своїх доводів надає порівняння двох квартир між собою, а саме: квартири за адресою: кв. АДРЕСА_1 та квартири, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 , згідно з проаналізованими показниками, що впливають як на комфорт проживання, на економічну складову житла, так і на безпеку проживаючих та на комерційну вартість житла.

Таким чином, проаналізувавши ці показники та враховуючи надані Позивачем документи на дві квартири, стає очевидним, що за фразами про збільшення частки ОСОБА_1 в праві на житло з 1/4 на 1/2 фактично приховано мінімальне збільшення житлової площі лише на 3,425 кв.м., зниження комфорту проживання, зниження економічної складової житла, комерційної вартості житла та зниження рівня безпеки житла, а особливо під час ракетних обстрілів (дитина позбавлена можливості скористатися укриттям, що батько не може допустити).

Окрім цього, оскільки квартира АДРЕСА_2 знаходиться близько до інфраструктури залізничного транспорту, тому знаходиться у зоні високого ризику ракетних обстрілів з боку агресора - російської федерації, що є загальновідомим фактом.

Звертає увагу, що таке мінімальне збільшення житлової площі, враховуючи всі негативні характеристики квартири АДРЕСА_2 (давніший рік побудови, наявність поблизу трамвайних колій, залізничного вокзалу та Дарницького базару, відсутність парку, школи, стадіону, відсутність як в самому будинку, так і у сусідніх будинках, укриття, будинок знаходиться далі від метро) жодним чином не є покращенням житлових умов ОСОБА_1 .

Більше того, потрібно враховувати не лише частку в праві власності на житло, а фактично житлову площу.

У матеріалах справи міститься відмова у наданні дозволу на вчинення правочину, надана Службою у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2023 № 101/46-3127, де чітко зазначено, що «У разі продажу майна дитини, яке належить їй на праві приватної власності, дитина повинна бути забезпечена іншим майном шляхом купівлі або дарування на її ім?я майна, частка якого не повинна бути меншою за майно, яке відчужується (при розрахунку береться до уваги виключно житлова площа)».

Відповідач діє лише в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_1 і жодним чином ненадання згоди на вчинення правочинів не пов?язано з бажанням, як зазначено в позовній заяві, «насолити своїй колишній дружині».

У Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.

Відповідач вважає, що враховуючи свій юний вік, малолітній ОСОБА_1 ще не може оцінити всі плюси і мінуси правочинів, укласти які він просить суд без згоди батька. Більше того, Відповідач вважає, що укладення таких правочинів є, в більшій мірі, бажанням ОСОБА_2 , а не самого ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що лист ОСОБА_1 , адресований Відповідачу, який міститься в матеріалах справи, був просто надиктований ОСОБА_2 , а дитина це просто написала своєю рукою. Підтвердженням цього, додає скріншот листа, надрукованого ОСОБА_2 та отриманого Відповідачем у месенджері Viber.

Відповідач діє лише в інтересах дитини, так як житло, яке Позивач хоче продати, є кращим: будинок новішої побудови, поруч Регіональний ландшафтний парк «Парк партизанської слави», школа № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови, басейн спеціалізованої школи № 291, стадіон з футбольним полем, у будинку наявне укриття, будинок знаходиться ближче до метро.

А от житло, яке планує купити Позивач взамін - є давнішого року побудови, поблизу відсутній парк, школи, стадіон, будинок оточений трамвайними коліями, залізничним вокзалом та Дарницьким базаром, у самому будинку, так і у сусідніх будинках відсутнє укриття, будинок знаходиться далі від метро.

Окрім цього, відповідно до Договору про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу частки квартири від 21.08.2023, що міститься в матеріалах справи, ціна об?єкту (кв. АДРЕСА_2 ) становить 45 000,00 дол. США, що дорівнює 1 645 587,00 грн. Вважає цю ціну завищеною, так як у цьому ж будинку орієнтовно за цю ціну можна купити ізольоване житло, наприклад, однокімнатну квартиру 46.6 кв. житловою площею 25 кв.м. (роздруківка з сайту Dom.ria додається).

Більше того, у акті обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 26.07:2023, що знаходиться в матеріалах справи, зазначено, що власник квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_8 - е прабабусею ОСОБА_1 . Вважає, що це і вплинуло на вибір квартири.

Відповідач, не надаючи згоду на укладення вищезазначених правочинів, діє ВИКЛЮЧНО в інтересах дитини. Відповідач дбає про збереження кращого майна Позивача та намагається попередити укладення правочину, який не відповідатиме інтересам ОСОБА_1 .

Окремо Відповідач наголошує, що аліменти, які він сплачує на утримання дитини є досить значними, тому при раціональному використанні ОСОБА_2 цих коштів, при досягненні ОСОБА_1 повноліття, можна мати певні заощадження, за рахунок яких можливо купити житло, не продаючи наявне.

Позивач стверджує, що Відповідач «не надає згоду на укладення правочину і свою відмову не мотивує».

Однак, це не відповідає дійсності. Так, до Служби у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Відповідач вже подавав заяву, де детально та обґрунтовано поясних свою позицію. Подаючи таку заяву до Служби у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Відповідач діяв виключно в найкращих інтересах дитини. Аналогічні мотиви своєї відмови у наданні згоди на укладення правочину Відповідач також озвучував і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідачу дуже прикро, що вся позовна заява по своїй суті зводиться лише до звинувачень ОСОБА_2 свого колишнього чоловіка - Відповідача у справі. У позовній заяві необґрунтовано та безпідставно стверджується, що Відповідач, заперечуючи в наданні згоди на укладення правочину, «виходить з корисливих мотивів, оскільки умовою цього ставить лише відмову в стягнення з нього аліментів на утримання свого сина. Насправді це не так, Відповідач жодним чином не відмовляється від утримання сина.

Окремо зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 177 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

Відповідач лише пояснює ОСОБА_2 , що так, як він бере участь у вихованні та утриманні ОСОБА_1 , тому має право. діючи в інтересах дитини, надавати згоду на укладення правочину шодо нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Позивач намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що Відповідач безпідставно не надає згоду на укладення правочину щодо нерухомого майна та не керується інтересами дитини.

Взагалі, детально дослідивши питання цих правочинів, постає питання, чи діє ОСОБА_2 з максимальним урахуванням інтересів литини.

Таким чином, позовні вимоги вважає такими, що суперечать інтересам дитини та такими, що не підлягають задоволенню.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи Відповідач не зазначаає, так як утримує свого сина та не планує стягувати зі свого сина цих коштів.

Просить відмовити у задоволенні позову.

На підтвердження своїх доводів надає порівняння двох квартир між собою, а саме: квартири за адресою: кв. АДРЕСА_1 та квартири, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 , згідно з проаналізованими показниками, що впливають як на комфорт проживання, на економічну складову житла, так і на безпеку проживаючих та на комерційну вартість житла.

Таким чином, проаналізувавши ці показники та враховуючи надані Позивачем документи на дві квартири, стає очевидним, що за фразами про збільшення частки ОСОБА_1 в праві на житло з 1/4 на 1/2 фактично приховано мінімальне збільшення житлової площі лише на 3,425 кв.м., зниження комфорту проживання, зниження економічної складової житла, комерційної вартості житла та зниження рівня безпеки житла, а особливо під час ракетних обстрілів (дитина позбавлена можливості скористатися укриттям, що батько не може допустити).

Окрім цього, оскільки квартира АДРЕСА_2 знаходиться близько до інфраструктури залізничного транспорту, тому знаходиться у зоні високого ризику ракетних обстрілів з боку агресора російської федерації, що є загальновідомим фактом.

Звертає увагу, що таке мінімальне збільшення житлової площі, враховуючи всі негативні характеристики квартири АДРЕСА_2 (давніший рік побудови, відсутність поблизу трамвайними коліями, залізничним вокзалом та Дарницьким базаром. відсутність як і парку, школи, стадіону, оточення самому будинку, так і у сусідніх будинках укриття, будинок знаходиться далі від метро) жодним чином не є покращенням житлових умов ОСОБА_1 .

Більше того, потрібно враховувати не лише частку в праві власності на житло, а фактично житлову площу.

У матеріалах справи міститься відмова у наданні дозволу на вчинення правочину, надана Службою у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2023 № 101/46-3127, де чітко зазначено, що «У разі продажу майна дитини, яке належить їй на праві приватної власності, дитина повинна бути забезпечена іншим майном шляхом купівлі або дарування на її ім?я майна, частка якого не повинна бути меншою за майно, яке відчужується (при розрахунку береться до уваги виключно житлова площа)».

Відповідач діє лише в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_1 і жодним чином ненадання згоди на вчинення правочинів не пов?язано з бажанням, як зазначено в позовній заяві, «насолити своїй колишній дружині».

У Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.

Відповідач вважає, що враховуючи свій юний вік, малолітній ОСОБА_1 ще не може оцінити всі плюси і мінуси правочинів, укласти які він просить суд без згоди батька. Більше того, Відповідач вважає, що укладення таких правочинів є, в більшій мірі, бажанням ОСОБА_2 , а не самого ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що лист ОСОБА_1 , адресований Відповідачу, який міститься в матеріалах справи, був просто надиктований ОСОБА_2 , а дитина це просто написала своєю рукою. Підтвердженням цього, додаємо скріншот листа, надрукованого ОСОБА_2 та отриманого Відповідачем у месенджері Viber.

Відповідач діє лише в інтересах дитини, так як житло, яке Позивач хоче продати, є кращим: будинок новішої побудови, поруч Регіональний ландшафтний парк «Парк партизанської слави», школа № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови, басейн спеціалізованої школи № 291, стадіон з футбольним полем, у будинку наявне укриття, будинок знаходиться ближче до метро.

А от житло, яке планує купити Позивач взамін - є давнішого року побудови, поблизу відсутній парк, школи, стадіон, будинок оточений трамвайними коліями, залізничним вокзалом та Дарницьким базаром, у самому будинку, так і у сусідніх будинках відсутнє укриття, будинок знаходиться далі від метро.

06.02.2024 представник позивача - адвокат Кондратов М.І. подав клопотання, у якому просив заслухати в судовому засіданні та врахувати при вирішення справи думку неповнолітнього - ОСОБА_1 , про що прошу постановити відповідну Ухвалу.

06.02.2024 представник позивача - адвокат Кондратов М.І. подав клопотання, у якому просив викликати та допитати як свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , оскільки їм безпосередньо відомі обставини, що стосуються предмету судового розгляду у даній справі.

В судовому засіданні 06.02.2024 представник позивача - адвокат Кондратов М.І. підтримав подані ним клопотання та заперечував проти прийняття відзиву - у зв`язку з пропуском строку на його подання без поважних причин.

06.02.2024 суд, заслухавши позицію сторін, ухвалив на місці:

1. Враховуючи, що представник відповідача надала суду докази поважності причин пропуску строку на подання відзиву - скріншоти з "Електронного суду" згідно з якими в електронному кабінеті представника відповідача - адвоката ЛяшенкаС.В. відображено усі матеріали електронної судової справи, крім позовної заяви з додатками, тому суд оцінив як поважну цю причину пропуску цього строку та продовжив строк на подання відзиву та прийняв відзив. Доводи представника позивачки щодо того, що у звязку з невиконанням адвокатом - представником відповідача вимог ЦПК України щодо зазначення у заяві по суті справи (у відзиві) відомостей про наявність/відсутнічс електронного кабінету, і тому необхідно залишити такий відзив без розгляду, суд відхилив, оскільки це буде надмірним формалізмом, враховуючи що представник відповідача в електронному судді зареєстрований, не зловживає процесуальними правами, відомості про нього внесено до обліково-статистичної картки АСДС суду на цю справу, він отримує через підсистему "Електронни суд" всі документи і виклики у цій справі, а тому суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про залишення без розгляду відзив.

2. Суд задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Кондратова М.І. - заслухати в судовому засіданні та врахувати при вирішення справи думку неповнолітнього - ОСОБА_1 . У задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Кондратова М.І. про допит свідків вімовив як у передчасному.

20.02.2025 представник позивача - адвокат Кондратов М.І. подав відповідь на відзив, у якій зазначив наступне.

1. Предметом доказування у справі є надання чи ненадання згоди батьком своєму неповнолітньому сину на продаж належної йому на праві власності 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 та надання йому згоди укласти договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 .

Наявність або відсутність згоди батька в такому випадку входить до предмету доказування у цій справі.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує , що він досяг вже 14- річного віку і може сам визначити та визначив свої потреби та інтереси.

З метою покращити свої житлові умови проживання позивач вирішив продати належну йому 1/4 частку в зазначеній вище квартирі. Він є її власником і відповідач це і не заперечує.

За приписами Закону (ст. 361 ЦК України) позивач як власник має право самостійно розпорядитися своїм майном. Проте, оскільки він ще неповнолітній, для здійснення цього потрібна згода його батька. Відповідач такої згоди добровільно не надає. При цьому причини, на які посилається відповідач є надуманими, як це вбачається зі змісту відзиву.

Сплата або несплата аліментів в даному випадку стосуються зовсім інших правовідносин між сторонами і доведення цих обставин має відбуватися відповідачем в зовсім іншому спорі. Тому посилання відповідача та наданий ним Звіт від 02.02.2024 про здійсненні відрахування з його заробітної плати не є та не може вважатися належним та допустимим доказом у даній справі.

Так само не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову доводи та посилання відповідача на т.з. «комфорт проживання», «економічну складову», «безпеку проживання» та на «комерційну вартість». Все це є лише власною хибною думкою відповідача і не більш.

При цьому відповідач, посилаючись в відзиві на усі ці обставини, замовчує той факт, що він, як він це і стверджував своїй колишній дружині, що можуть підтвердити свідки, яким це відомо, не проти буде надати таку згоду, якщо вона відмовиться від стягнення з нього аліментів. Вказані обставини підтверджуються зокрема письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 , які додаються, та також можуть бути підтверджені у суді за рахунок допиту свідків, про що суду було подано відповідне клопотання.

Посилання відповідача на «трамвайні колії» та інші його т.з. доводи є необґрунтованими.

Відповідача не цікавить те, що дитина дорослішає і вже потребує власного життевого простору. Порівнюючи при цьому площі квартир відповідач замовчує, що право мають користування квартирою АДРЕСА_3 , частку в якій позивач і хоче продати, мають 4 особи. І у позивача, враховуючи що в цій квартирі є лише 3 житлових кімнати, в випадку в ній немає для нього окремої кімнати, на яку би він і мав право претендувати. А враховуючи те, що він та його мати особи різної статі, збереження подальшого такого проживання в одній з нею кімнаті для нього є вкрай складним. В той самий час, в іншій квартирі, половину якої він і хоче придбати, така окрема для нього кімната є та буде лише його життєвим простором, який він зможе облаштувати та використовувати на свій лише власний розсуд.

В Акті обстеження умов проживання, на який і посилається у відзиву відповідач, чітко вказано, що для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини буде виділена окрема кімната - приблизно 17 кв.м., в якій наявні необхідні для проживання дитини меблі, побутова техника, книжки , облаштовано місце для навчання та розвитку. В квартирі чисто, прибрано, охайно. А стосунки та традиції в сім?ї: доброзичливі., що також безумовно впливає на вибір дитиною місця проживання. При цьому відповідач не заперечує, що за рахунок придбання іншого житла житлова площа, якою позивач буде мати можливість користуватися, дійсно збільшується і буде становити не 11,475 кв.м., а вже 14,9 кв.м. Тобто дійсно відбувається покращення умов проживання позивача. Не враховувати це неможливо. Як і не можна не враховувати, що нинішнє покоління є більш розвинутим з точку зору використання технологій, має свої , іноді зовсім відміні від інтересів батьків, захоплення. Діти мають потребу в спілкуванні з друзями , в тому числі і вдома, досить часто зовсім інший ритм та графік життя та інші особливості.

Усі доводи відповідача та посилання на погане розташування квартири, 1/2 частку якої має намір придбати позивач, - нібито відсутність стадіону, Дарницький базар, більшу відстань від метро, давніший рік побудови будинку, відсутність поблизу будинку сховища, оточення його трамвайними коліями, наявність поряд залізничного вокзалу є необгрунтованими. Вказана квартира має усі необхідні умови проживання в ній, а не надумані та вигадані відповідачем вказані више. Будинок по вул. Ялтинській має нічим не гіршу інфраструктуру ніж іншій, по вул. Санаторній . Знаходження поряд вокзалу та базару лише підтверджує це, а відтак і набагато краще транспортне сполучення транспортне сполучення. Досить важливо на сьогодні, враховуючи певні обмеження, зокрема в т.ч. й щодо курсування метро. При цьому відстань до нього є по суті однакова. А з урахуванням чисельних та різноманітних варіантів біля вокзалу і час дістатися до нього загальним транспортом, а не пішки, то і взагалі є набагато кращим варіантом. Відповідач не враховує й те, що знаходження поряд парку, тобто лісної зони для дитини скориш створює додаткову загрозу з точки зори нинішньої ситуації та його безпеки. Так саме незрозуміло, про яку додаткову небезпеку стверджує відповідач, коли посилається на укриття і при цьому він сам же і стверджує, позивач знаходиться за кордоном.

У відзиві відповідач посилається на Лист Служби у справах дітей, де чітко зазначено, що у разу продажу майна дитини, яке належить їй на праві власності, дитина повинна бути забезпечена іншим житлом шляхом його купівлі, частка якого не повинна бути меншою за майно, що відчужується. Так про це і просить позивач. При цьому його частка не зменшується, а дійсно збільшується. Вказане відповідає інтересам дитини.

Щодо доводів відповідача та його посилання у відзиві на нібито завищену вартість частки, яку має намір придбати позивач, то слід зазначити , що в договорі про наміри в п.1.3. просто допущена описка. Помилково вказано «Об?єкту» замість правильно «Квартири». Але ж в дійсності в ньому вказана вартість квартири, а не лише у її частки. Вказане підтверджується зазначеним і в п.1.1. цього Договору, якій містить посилання на те, що «Об?єкт (тобто квартира)» належить продавцю на підставі зазначеного в ньому правовстановлюючого документу. Правовстановлюючий документи існує саме щодо квартири. А зазначена описка буде виправлена під час укладання основного договору купівлі-продажу і сторони не позбавлені можливості здійснити це. Вказане підтверджується власне і п.1.5. зазначеного Договору, в якому вказано, що всі купівлі-продажу узгоджуються сторонами в Основному договорі. По своїй ринковій вартості (тобто лише близько 11 000-12 000 дол. США ) ця частка позивача жодним чином не може дорівнювати і не дорівнює вартості навіть половини однокімнатної квартири, на яку посилається відповідач. Не кажучи вже про половину двокімнатної квартири. Як очевидно і те, що продаж в такому випадку 1/4 частки та придбання позивачем 1/2 іншої квартири є цілком розумним та навіть з економічної точки зори вигідним.

05.03.2024 представник відповідача - адвокат Самойленко М.С. подала заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила наступне.

Зазначила, що відповідь на відзив не містить обґрунтованих пояснень, міркувань і аргументів, а є лише емоційно забарвленим текстом, який жодним чином не спростовує доводи Відповідача.

Позовні вимоги вважає такими, що суперечать інтересам дитини та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач, не надаючи згоду на укладення вищезазначених правочинів, діє виключно в інтересах дитини. Відповідач дбає про збереження кращого майна Позивача та намагається попередити укладення правочину, який не відповідатиме інтересам ОСОБА_1 .

Відповідач жодним чином не відмовляється від утримання сина. Представник Позивача, в свою чергу, вводить суд в оману, зазначаючи протилежне. Більше того, питання аліментів було піднято самим Позивачем у позовній заяві Відповідач же лише вкотре пояснює, що питання аліментів ніяким чином не впливає на нього щодо надання згоди на вчинення сином правочинів.

Вищезазначений звіт про здійснення відрахування та виплати відносно

ОСОБА_3 за постановою від 02.10.2017 ВП НОМЕР_6, виданої за виконавчим листом № 753/12385/17 від 15.08.2017, за період з 01.07.2023 по 31.12.2023, є доказом, який доводить, що Відповідач, беручи участь у вихованні та утриманні ОСОБА_3 , має право, діючи в інтересах дитини, надавати згоду на укладення правочину щодо нерухомого майна, що відповідає абз. 2 ч. 6 ст. 177 Сімейного кодексу України.

Представник Позивача сам приділяє занадто багато уваги питанню аліментів. Так, до відповіді на відзив додано якийсь незрозумілий документ, який названо «Письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 ». Наголошує, що клопотання представника Позивача про допит ОСОБА_9 як свідка по справі судом не задоволено, а самі так звані «письмові пояснення свідка «письмових поясненнях свідка ОСОБА_9 » є надуманими, факти, викладені у них, не стосуються предмету цього спору. Таким чином, так звані «письмові пояснення свідка ОСОБА_9 » є неналежним та недопустимим доказом, тому просить суд не брати їх до уваги.

Відповідь на відзив містить пояснення, які суперечать одне одному. Так, представник Позивача вказує, що йому не зрозуміло, яку небезпеку несе відсутність укриття в будинку, якщо дитина проживає за кордоном, однак при цьому аналізує проживання дитини з матір?ю в одній кімнаті, забуваючи, що дитина ж проживає за кордоном. Представник Позивача застосовує якісь подвійні стандарти.

Окрім цього, насправді ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 проживає в окремій кімнаті, а його мати - в іншій окремій кімнаті.

Незрозуміло, чому відсутність укриття у будинку АДРЕСА_5 та поруч з будинком, на думку представника Позивача, не створю небезпеку, враховуючи, що в Україні введено воєнний стан, а от чудовий сучасний Регіональний ландшафтний парк «Парк партизанської слави» - «створює додаткову загрозу».

Звертає увагу, що кожні вихідні біля самого будинку АДРЕСА_5 проходить так званий «блошиний ринок» - от він точно несе загрозу для дитини, а не Регіональний ландшафтний парк.

Можливо, квартира АДРЕСА_2 є чистою, прибраною і охайною, однак вона має значно старіший ремонт, ніж квартира АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що пояснення і аргументи, викладені у відзиві, що до суду подано Договір про наміри про укладення в майбутньому ціною, у якому «допущено описку», насправді є намаганням хоч якось виправити ситуацію з завищеною ціною.

Важливим є той факт, що сам ОСОБА_1 не спілкується з Відповідачем на тему купівлі-продажу часток у праві власності на квартири та не висловлює своїх побажань. Тому, Відповідача дуже здивував лист ОСОБА_1 , який долучений до відповіді на відзив представником Позивача. Відповідач цього листа раніше не отримував та прочитав його лише при ознайомленні з матеріалами справи. Вважає, що лист, який написаний від руки ОСОБА_1 , є надиктований йому і є штучно створеним доказом по справі. Окрім цього, оскільки лист поданий з порушенням ч. 2 ст. 83 ЦПК України, тому просить суд не брати його до уваги.

Наголошує на тому, що Відповідач не має жодного власного комерційного інтересу чи іншого свого інтересу, а діє лише в інтересах свого сина. Відповідач має право на свою думку по захисту інтересів сина, крім цього захист інтересів сина - це є і його прямим обов?язком.

У поданому до суду 14.03.2024 представником позивача - адвокатом Кондратовим М.І. клопотанні, він просив приєднати нотаріально засвідчені письмові пояснення свідка ОСОБА_9 та письмові свідчення свідка ОСОБА_8 .

Суд задовольнив клопотання представника позивача адвоката Кондратова М.І. про виклик як свідка ОСОБА_9 та відмовив у приєднанні письмових свідчень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки допит свідків проводиться безпосередньо судом з попередженням про кримінальну відповідальність за відмову від надання свідчень або за завідомо неправдиві свідчення.

Ухвалою від 22.12.2023 суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті на 22.02.2024 о 14.00 год.

В судових засіданнях по суті справи сторони підтримали свої правові позиції, висловлені у заявах по суті, і надали відповідні пояснення.

В судовому засіданні 30.09.2024 свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є приятелькою позивачки, і випадково почула телефонну розмову позивачки з її колишнім чоловіком по гучномовцю телефона позивачки (однак вона не знає, чи цей чоловічий голос належить саме відповідачу у справі). ОСОБА_2 просила згоду на продаж частки квартири, яка належить їх сину, на що чоловік казав, що якщо вона відмовиться від аліментів, то він надасть згоду на продаж частки.

Суд не вважає цей доказ належним до предмета доказування у справі, оскільки бажання сплачувати чи не сплачувати аліменти не є обставиною, яка підлягає доказуванню в межах спору про управління майном дитини. Натомість до предмета доказування у справі належать такі обставини: відповідність угоди з продажу нерухомості, що належить дитині, інтересам дитини, факт забезпечення дитини житлом псля продажу належної йому нерухості, факт збільшення житлової площі, підвищення/зниження економічної складової житла, комерційної вартості житла, рівень безпеки та мкомфорту житла тощо.

В судовому засіданні 06.02.2025 суд заслухав думку неповнолітнього позивача ОСОБА_1 , у присутності педагога (вчителя мистецтва та класного керівника ОСОБА_1) - ОСОБА_15 (по відеоконференцзв`язку). Він пояснив, що зараз йому 15 років, скоро виповниться 16, він проживає та навчається за кордоном, у Литві, разом з матірю, братом і сестрою, і після закінчення війни вони всі планують повернутися в Україну. Вони все життя жили в Україні, і квартиру планують купувати в Україні. Він вважає, що буде зручніше саме зараз продати належну йому частку квартири, щоб після повернення в Україну не потрібно було витрачати час на оформлення документів з продажу належної йому частки і купівлі частки у іншій квартирі, в якій у нього буде окрема кімната, і він зможе привести туди друзів на ночівлю, посидіти спокійно у себе в кімнаті. Для цього він попросив свою матір продати належну йому частку квартири і купити - у іншій, а потім вони з матірю збираються докупити іншу частку нової квартири. Батько проти його бажання продати належну йому частку квартири, можливо, через сварку з матірю, - коли він запитав батька, то почув у відповідь: «Не лізь у дорослі справи». За місцерозташуванням він вважає, що йому буде зручніше жити у новій квартирі, оскільки прогулянки у вільний час він більше здійснює у центрі міста, а біля нової квартири краща транспортна розвязка, ближче до вокзалу, автобусної зупинки, швидше діставатися до школи.

Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані судом норми права.

Сімейні правовідносини щодо вирішення батьками питань щодо управління майном неповнолітньої дитини, зокрема, щодо надання згоди на продаж майна, що належить дитині, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХII від 27.02.1991 (далі - Конвенція).

Статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статею 3 Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки батьків, які відповідають за неї за законом.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 9, 10 ст.7 СК України).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою статті 157 цього Кодексу.

Дитина належить до сім?ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст. 6 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», яке регулює право дитини на майно, на вчинення неповнолітньою особою правочинів, передбачених частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України, має бути одержана згода батьків або інших законних представників такої особи та дозвіл органу опіки та піклування відповідно до закону.

Стаття 177 СК України регулює питання управління майном дитини. Так, за нормами п. 3 ч. 2, ч. 3, 4, п. 5 ч. 5, ч. 6, 7 цієї статті, Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини. На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків. Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з п. 66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі серед іншого такі документи:- заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників).

Суд враховує, що згідно з Висновком органу опіки та піклування, складеного Службою у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2023 № 101/46-3127, Службою відмовлено у наданні дозволу на вчинення правочину, і зазначено, що «У разі продажу майна дитини, яке належить їй на праві приватної власності, дитина повинна бути забезпечена іншим майном шляхом купівлі або дарування на її ім?я майна, частка якого не повинна бути меншою за майно, яке відчужується (при розрахунку береться до уваги виключно житлова площа)». Зокрема, у висновку зазначено, що « … під час телефонної бесіди спеціалістом Служби з ОСОБА_3 , батьком дитини, останній повідомив, що заперечує щодо укладання вищезазначених правочинів, оскільки місце розташування квартири, частка якої належить дитині, є більш комфортним для проживання, навчання та відпочинку дитини, аніж квартира, частку в якій отримає дитина взамін від продажу його частки. Також спеціалістами служби 26.07.2023 здійснено обстеження умови проживання у квартирі АДРЕСА_1 та квартирі, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 , складено відповідні акти. Враховуючи пояснення матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 , питання щодо надання дозволів на вчинення правочинів з продажу належної неповнолітньому ОСОБА_1 1/4 частки 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 і подальшого придбаєння у власність ОСОБА_1 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - комісія), засідання якої відбулось 27.07.2023, для прийняття колегіального рішення. На вказаному засіданні ОСОБА_2 висловила свою думку з порушеного питання. Батько ОСОБА_3 на засідання комісії не з?явився, проте надіслав заяву, в якій висловив свої міркування та заперечення щодо укладання правочинів. Відповідно до пункту п?ятого частини п?ятої статті 177 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс), комісією прийнято рішення щодо відмови у наданні дозволу на продаж належної дитині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/4 частки квартири АДРЕСА_1 ), яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності, і в якій дитина має реєстрацію місця проживання, за умови одночасного вчинення правочину щодо дарування на ім?я дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , оскільки між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини.» Також, на засіданні комісії, матері - ОСОБА_2 було роз?яснено, що для вирішення спору, що виник між батьками дитини стосовно управління майном дитини, відповідно до частини сьомої статті 177 Кодексу, вона має право звернутись з позовною заявою до суду (а.с. 29-30 том 1).

Суд установив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час подання позову досяг 14-річного віку та відповідно набув неповну дієздатність (згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ), коли законом вимагається наявність згоди батька на вчинення такого правочину. Відповідач такої згоди не надає.

Його матірю є ОСОБА_2 (прізвище у зв?язку з укладанням цього шлюбу було змінено на - ОСОБА_2 ), батьком - ОСОБА_3 (а.с. 12 том 1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року у справі № 2-6082/12 про розірвання шлюбу вказаний вище шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Неповнолітній - ОСОБА_1 проживає з матір?ю, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 . Відповідач проживає окремо (а.с. 13, 21 том 1).

Тому ОСОБА_2 як законний представник (матір) неповнолітнього позивача звернулася до суду за захистом права позивача на укладення договорів купівлі-продажу: 1) продажу частки позивача у нерухомому майні та 2) купівлі неповнолітнім частки у іншому нерухомому майні в майбутньому. Вважає, що відповідач своєю відмовою порушує права своєї неповнолітньої дитини на правочинів щодо нерухомого майна.

Згідно з копією Свідоцтва про право власності від 12 червня 2014 року за № НОМЕР_2 , копією технічного паспорту на квартиру, а також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, неповнолітній ОСОБА_1 є співвласником 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , в якій йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка у вказаній квартирі. 1/4 частка у вказаній квартирі його законному представнику - його матері - ОСОБА_2 , 1/4 частка в зазначеній квартирі згідно належить ОСОБА_6 та 1/4 частка - ОСОБА_7 (а.с. 14-20 том 1).

Згідно з копіями Договору про наміри укладання в майбутньому договору купівлі-продажу частки квартири, укладеного 21.08.2023 між ОСОБА_14 (продавець) і позивачем (покупець) в особі його законного представника ОСОБА_2 (матері) у простій письмовій формі, та Розписки про отримання коштів, сторони договору домовились та зобов`язались в майбутньому укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка буде придбана неповнолітнім ОСОБА_1 у його власність. Квартира має наступні параметри: складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 52,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. (а.с. 22-26 том 1).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим держиваним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. 01.04.2005, власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8 (а.с. 27 том 1).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є прабабусею неповнолітнього позивача ОСОБА_1 (а.с. 28 том 1).

Стаття 657 ЦК України встановлює, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 635 ЦК України: 1. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. 4. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Надана стороною позивача копія Договору про наміри укладання в майбутньому договору купівлі-продажу частки квартири, укладена 21.08.2023 між ОСОБА_14 (продавець) і позивачем (покупець) в особі його законного представника ОСОБА_2 (матері) - за своєю суттю не є попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , оскільки його не засвідчено нотаріально, як того вимагають норми ч. 1 ст. 635 та ст. 657 ЦК України. Тому суд оцінює цей Договір про наміри як такий, що сукупно з іншими доказами у справі, не може підтвердити дійсний намір сторін на укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого иайна (квартири) і зобов`язує сторін до укладення основного договору. Відповідно, цей доказ не може достовірно підтвердити той факт, що після продажу належної неповнолітньому ОСОБА_1 1/4 частки 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , яка є його житлом, враховуючи, що іншого житла в Україні неповнолітній ОСОБА_1 не має, - його законний представник ОСОБА_2 придбає у власність ОСОБА_1 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , чим будуть забезпечені найкращі інтереси дитини мати у власності власне нерухоме майно і, головне - його право на забезпечення житлом.

Окрім того, Додатковою угодою, наданою стороною Позивача, не спростовується ціна договору, яка вказана в договорі про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу частки квартири від 21.08.2023, який поданий разом з позовною заявою до суду ше у жовтні 2023 року, так як згоду у Відповідача на укладення правочинів на умовах Додаткової угоди Позивач не запитував.

Копія Акту обстеження умов проживання дитини від 06.07.2023, у якому зазначено, що для дитини буде виділена окрема кімната, приблизно 17 кв.м., у якій наявні необхідні для проживання дитини меблі, побутова техніка, книжки, облаштоване місце для навчання та розвитку - не є достатньою у сукупності з іншими доказами для висновку, що дитина після продажу належного їй житла (1/4 частки квартири) дійсно буде забезпечена іншим житлом 1/2 часткорю іншої квартири). Оскільки судом розглядається не справа про визначення місця проживання дитини, а справа щодо управління майном дитини, а саме - про надання дозволів на вчинення правочину щодо нерухомого майна, у якому частка у праві власності належить дитині, та подальше придбання майна дитиною, і відповідність саме цих правочинів інтересам дитини, в якій судом оцінюються насамперед збереження забезпеченості дитини житлом внаслідок вчинення таких правочинів, поліпшення чи погіршення її житлових умов, економічна доцільність таких правочинів відповідно до інтересів дитини (а.с. 28 том 1).

Згідно з копіями заяв матері позивача - ОСОБА_2 , вона надає згоду на продаж її неповнолітнім сином - позивачем у справі - ОСОБА_1 належної йому на праві власності 1/4 частки в спільній частковій власності, а саме: у кв. АДРЕСА_1 , а також надає згоду як інший співвласник цієї квартири на продаж ним вказаної частки (а.с. 57-58 том 1).

Копію листа позивача від 19.11.2023, адресованого його батьку - відповідачу у даній справі з проханням надання ним аналогічної згоди (а.с. 59), суд не бере до уваги, оскільки судом безпосередньо в засіданні заслухано у присутності педагога думку неповнолітнього позивача - ОСОБА_1 .

У матеріалах справи міститься відмова у наданні дозволу на вчинення правочину, надана Службою у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2023 № 101/46-3127, де чітко зазначено, що «У разі продажу майна дитини, яке належить їй на праві приватної власності, дитина повинна бути забезпечена іншим майном шляхом купівлі або дарування на її ім?я майна, частка якого не повинна бути меншою за майно, яке відчужується (при розрахунку береться до уваги виключно житлова площа)».

Житло, яке Позивач хоче продати, є кращим з економічної та екологічної точки зору: будинок новішої побудови, поруч Регіональний ландшафтний парк «Парк партизанської слави», школа № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови, басейн спеціалізованої школи № 291, стадіон з футбольним полем, у будинку наявне укриття, будинок знаходиться ближче до метро.

А житло, яке планує купити Позивач взамін - є давнішого року побудови, поблизу відсутній парк, школи, стадіон, будинок оточений трамвайними коліями, залізничним вокзалом та Дарницьким базаром, у самому будинку, так і у сусідніх будинках відсутнє укриття, будинок знаходиться далі від метро.

Суд установив, що головна умова належного забезпечення неповнолітнього житлом (розмір житлової площі у частці неповнолітнього у разі укладення угод з продажу 1/4 і придбання у майбутньому 1/2 часток відповідних квартир) зміниться несуттєво - згідно наданих Позивачем документів на обидві квартири - на 3,425 кв.м., тобто збільшиться з 11,475 кв.м. до 14,9 кв.м. Однак відбудеться зниження комфорту проживання, зниження економічної складової житла, комерційної вартості житла та зниження рівня безпеки житла, оскільки дитина буде позбавлена можливості скористатися укриттям.

Отже, ураховуючи характеристики квартири АДРЕСА_2 (давніший рік побудови, відсутність у самому будинку, і у сусідніх будинках укриття, будинок знаходиться далі від метро), суд вважає, що у кладення угоди з продажу належного неповнолітньому нерухомого иайна не сприятиме покращенню житлових умов неповнолітнього ОСОБА_1 .

У Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Стаття 171 СК України закріплює норму щодо врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Так, за ч. 1, 2 цієї Статті, Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Ст. 12 Конвенції передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Заслухавши всіх учасників справи, дослідивши всі докази у справі, суд вирішив постановити рішення всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають інтереси неповнолітнього позивача ОСОБА_1 . На думку суду, перебування 15-річного позивача за межами України, і, враховуючи його пояснення, що продаж 1/4 частки у 3-кімнатній квартирі і можливе подальше придбання у майбутньому 1/2 частки 2-кімнатної квартири, яка належить його бабусі, з наступною метою - у нього буде окрема кімната, і він зможе привести туди друзів на ночівлю, посидіти спокійно у себе в кімнаті, та забезпечення можливості прогулянок у вільний час здебільшого у центрі міста, до якого зручніше добиратися від нової квартири краща транспортна розвязка, ближче до вокзалу, автобусної зупинки, швидше діставатися до школи. А також з урахуванням того, що він планує повернутися в Україну після закінчення війни, такий терміновий продаж належної йому 1/4 частки квартири є бажанням не самого неповнолітнього позивача ОСОБА_1 , а його матері. Оскільки допустимих і достовірних доказів того факту, що дитина дійсно буде забезпеченя житлом після продажу своєї частки квартири, суду не надано.

Тому, на думку суду, Відповідач діє в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_1 і ненадання згоди на вчинення правочинів відповідає інтересам неповнолітнього. Оскільки враховуючи свій юний вік, неповнолітній ОСОБА_1 ще не може оцінити всі плюси і мінуси правочинів, дозволити укласти які він просить суд без згоди батька.

Оцінивши надані докази, кожен окремо, та у їх сукупності, керуючись найкращими інтересами дитини на право мати у власності нерухоме майно, бути забезпеченим кращими житловими умовами, суд вважає, що позивач не довів, що ухвалення рішення про дозвіл на продаж належної неповнолітній дитині 1/4 частки квартири і придбання у майбутньому 1/2 частки іншої квартири відповідатиме найкращим інтересам дитини, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову, поданого ОСОБА_2 як законним представником неповнолітнього позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві, про надання згоди на продаж належної неповнолітньому на праві власності частки квартири в спільній частковій власності за адресою: кв. АДРЕСА_1 у спільній частковій власності зі збереженням за неповнолітнім права на житло, та надання згоди на укладення договору купівлі-продажу частки квартири, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_2 на ім`я неповнолітнього ОСОБА_1 без згоди батька - ОСОБА_3 .

Законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, , адреса місця знаходження 02096, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 14.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.03.2025.

Суддя В.М. Маркєлова