Провадження № 2/750/697/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретарПрохоренко А.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу № 751/10276/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

14.11.2024 позивачка звернулася до Новозаводського районного суду

м. Чернігова з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв.м, в порядку поділу спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 15.11.2021. За час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти було придбано вищевказану квартиру, яка зареєстрована за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спірної квартири.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Маслюк Н.В. від 18.11.2024 дану справу передано за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 16.12.2024 дану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 24.02.2025.

24.02.2025 підготовче засідання відкладено на 26.03.2025 у зв`язку з неявкою відповідача.

У підготовче засідання 26.03.2025 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Сторони у поданих через канцелярію суду письмових заявах просили розглядати справу за їхньої відсутності, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням.

При цьому судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08.09.2006 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1713.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.11.2021, яке набрало законної сили 16.12.2021, шлюб між сторонами було розірвано (цивільна справа № 751/6213/21).

У період перебування у шлюбі, а саме 04.03.2016, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

(а.с. 7-8).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419660692 від 26.03.2025, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, в тому числі і спірної квартири.

Відповідно до вимог частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд убачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи із статті 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком відповідно до вимог ЦПК України. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наведеного слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 08.09.2006 по 15.11.2021, у період якого придбали спірну квартиру. Отже, нерухоме майно, набуте сторонами під час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , поширюється право спільної сумісної власності подружжя.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами першою, другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Із огляду на визнання позову відповідачем, а також те, що набута сторонами в період шлюбу спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливе розділити її виходячи з правил рівності часток, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Із платіжної інструкції від 14.11.2024 № 0.0..1, № TS208059 від 09.01.2025 убачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 3 150,00 грн

Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, ураховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 1 575,00 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 1 575,00 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору в розмірі 1 575,00 грн (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок), сплаченого при подачі позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права спільної сумісної власності, згідно платіжної інструкції від 14.11.2024 № 0.0..1 та № TS208059 від 09.01.2025.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 575,00 грн (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання:

АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя