ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1664/24 Номер провадження 22-ц/814/1312/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвоката Солдатенка Андрія Михайловича, представника АТ «Державний ощадний банк» на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 грудня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 10 грудня 2024 року) і додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 грудня 2024 року (час ухвалення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОЩАДБАНК» про захист прав споживачів, стягнення коштів в сумі 118 155 грн та моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із АТ «Державний ощадний банк» на його користь 118 155 грн коштів за договором від 28 серпня 2017 року і 300 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 28 серпня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір № 47913816 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи(з поповненням та щомісячною виплатою процентів), строком на 6 місяців. Відповідно до умов договору він вніс на свій рахунок кошти в сумі 142 486,73 грн. Згідно умов договору, строк його дії автоматично продовжувався щоразу на 6 місяців у разі нез`явлення клієнта у день видач коштів.

22.02.2021 на його телефон почали надходити смс повідомлення про блокування банківської картки. В цей же день він особисто звернувся до відділення Ощадбанку і повідомив працівника банку про такі події. Працівники банку запевнили, що вжили заходів для збереження його коштів від шахраїв, які можливо отримали доступ до його рахунків. Однак, 02.03.2021 йому стало відомо про те, що кошти з його депозитного рахунку були переведені на поточний рахунок, а в подальшому - на картки шахраїв. Загальна сума коштів, які були викрадені з його рахунків становить 118 155 грн, з яких 655 грн комісії. Також, діями відповідача з приводу тривалого порушення умов договору йому було завдано і моральну шкоду, яка виявилась у постійних хвилюваннях через відсутність коштів, які були відкладені для забезпечення життя на пенсії. Через тривалі хвилювання і несправедливе відношення банку відбулось погіршення стану його здоров`я, він переніс операцію на серці, на яку вимушений був запозичувати кошти.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «ОЩАДБАНК» про захист прав споживачів, стягнення коштів задоволений.

Стягнуто з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 118 155 грн (сто вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять), що знаходились на депозитному рахунку за договором від 28 серпня 2017 року № 47913816 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи (з поповнення та щомісячною виплатою процентів).

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в сумі 1 440.54 грн.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 грудня 2024 року стягнуто з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 11 816 грн 35 коп витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі адвокат Солдатенко А.М., представник АТ «Державний ощадний банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду і додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції визнав встановленими (доведеними) певні істотні обставини, проте не дав їм належної оцінки.

Так, суд не врахував, що позивач добровільно шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування ДКБО, у зв?язку з чим 22 лютого 2021 року в мобільному додатку системи дистанційного обслуговування «Ощад 24/7» була здійснена реєстрація позивача і ця процедура не могла бути здійснена без особистої участі самого позивача шляхом введення відповідних кодів та активації ідентифікації за допомогою відбитка пальця.

Суд не дав оцінки тому факту, що позивач особисто визнав і підтвердив, що він 22 лютого 2021 року повідомив невідомим особам коди, через які останні отримали доступ до дистанційної системи обслуговування, тому висновок суду про технічну неможливість керування рахунками через мобільний телефон позивача не є обгрунтованим.

У зв?язку із скасуванням автопролонгації депозитного договору через дистанційну систему обслуговування кошти позивача із депозитного рахунку переведені на інший рахунок позивача відповідно до умов п.2.7 ДКБО.

Суд не звернув уваги, що за зверненням позивача 02 березня 2021 року платіжні карти були заблоковані банком.

Наведені обставини свідчать про те, що сам позивач всупереч умовам договору і вимогам закону своїми діями надав доступ невідомим особам до свого рахунку, а банк після його звернення негайно вжив заходів для блокування незаконних операцій, отже відповідальність за несанкціоноване списання коштів несе сам позивач.

Суд не врахував, що кримінальне провадження за зверненням позивача про шахрайські дії закрито.

Окрім того, наявними у справі доказами встановлені фізичні особи, на рахунки яких здійснені перерахування коштів позивача, тому він не позбавлений можливості пред?явити до них вимоги в порядку ст.1212 ЦК України.

Судом при вирішенні спору не враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду по справам з подібними фактичними обставинами і спірними правовідносинами.

Рішення суду у частині вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає критеріям обгрунтованості, оскільки лише факт неправомірних дій без доведеності інших складових цивільного правопорушення не може бути підставою для задоволення таких вимог.

Додаткове рішення суду не узгоджується із встановленими законом критеріями розумності, реальності і необхідності.

У відзиві адвокатка Малека І.В., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить судові рішення залишити без змін.

Наголошується, що депозитний договір укладений між сторонами у 2017 році у письмовій формі і цей договір містить чіткі умови, зокрема щодо пролонгації його дії.

Звертається увага, що електронний договір ДКБО, на норми якого посилається відповідач, не містить умов, які відносяться до вкладу (депозиту) пенсійного, тобто по суті між банком і позивачем на підставі підписаної анкети-заяви був укладений окремий (інший) договір, який не має відношення до договору 2017 року, відповідно до умов якого відповідач не мав права на перерахування коштів з депозитного рахунку на картковий рахунок після дистанційного припинення дії депозитного договору.

Підкреслюється, що позивач 22 лютого 2021 року особисто проінформував працівника банку про повідомлення ним єдиного коду 1499, невідомим особам, проте, банк замість того, щоб вжити належних заходів для збереження коштів вкладника, тобто заблокувати картку, повторно зареєстрував його у системі «Ощад 24/7», незважаючи на те, що невідомі особи це вже зробили, скориставшись отриманим від позивача кодом.

З огляду на те, що кошти були незаконно списані з рахунку позивача лише 02 березня 2021 року, є очевидним, що позивач вчасно негайно повідомив банк про можливі шахрайські дії, але банк свого обов?язку не виконав.

Навіть, враховуючи положення ДКБО (п.п.10.3.9), приєднання позивача до системи дистанційного обслуговування можливе лише за його згодою, але відповідач так і не надав доказів такої згоди.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду є безпідставним, адже у справах, розглянутих Верховним Судом, були встановлені інші фактичні обставини, зокрема у вказаних справах не встановлено, що клієнт завчасно повідомив банк про компроментацію картки, але банк не вжив жодних заходів для збереження коштів клієнта.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду були надані належні і достатні докази, якими підтверджений реальний обсяг робіт з урахуванням складності і тривалості розгляду справи, тому висновки суду, викладені у додатковому рішенні, є обгрунтовані.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2017 року між сторонами укладено договір № 47913816 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи(з поповненням та щомісячною виплатою процентів) на таких умовах:

-сума депозиту 142468,73 грн;

-строк 6 місяців;

-процентна ставка 13% річних.

Відповідно до п.3.3.1 Договору № 47913816 Банк зобов`язується повернути депозит шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 або шляхом видачі готівкою.

В п.2.6 зазначено, що якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився до установи Банку для отримання депозиту, то строк дії Договору та строк Депозиту автоматично продовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1 Договору на умовах та за процентною ставкою, що діятимуть у Банку по даному виду вкладу на момент продовження.

ОСОБА_1 зареєстрований в системі дистанційного обслуговування «Ощад 24/7» 22.02.2021

Автопролонгація договору від 28 серпня 2017 року № 47913816 на вклад «Мій пенсійний депозит» скасована через систему дистанційного обслуговування «Ощад 24/7» (т. 1, а.с.115).

02.03.2021 на рахунок позивача НОМЕР_2 були зараховані кошти з депозиту в сумі 142 486,73 грн та в подальшому з вказаного рахунку списані такі суми:

- 02.03.2021 08:00 50000 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING;

- 02.03.2021 08:01 20000 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING та 120 грн комісії;

- 02.03.2021 08:03 24000 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING;

- 02.03.2021 08:05 24000 грн з призначенням платежу: «платіж на довільні реквізити» та 120 грн комісії;

- 02.03.2021 08:09 24000 грн з призначенням платежу: «платіж на довільні реквізити» та 120 грн комісії;

- 02.03.2021 08:10 20000 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING та 205 грн комісії;

- 02.03.2021 08:18 3500 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING.

03.03.2021 були внесені відомості до ЄРДР за фактом заволодіння шахрайським шляхом, коштами ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судом було досліджено мобільний телефон позивача, в якому знаходилась sim-карта із фінансовим номером, на який надходили смс-повідомлення і суд дійшов висновку, що операційна система мобільного телефону не дозволяє встановлювати будь-які додатки, в тому числі і додаток дистанційного обслуговування «Ощад 24/7».

Крім того, з долученої АТ «ОЩАДБАНК» відповіді вбачається, що пристроєм з якого були проведені спірні операції є мобільний телефон НОМЕР_3 , тобто Xiaomi Redmi 9C(т.2, а.с. 21).

З цих підстав, суд вважає, що позивач був позбавлений можливості на своєму мобільному пристрої пройти реєстрацію в системі «Ощад 24/7» та провести операції із перерахування коштів через систему дистанційного обслуговування «Ощад 24/7».

22.02.2021 позивач повідомив код із смс особам, які представились працівниками банку, що надало змогу вказаним особам зареєструватись в системі дистанційного обслуговування «Ощад 24/7». Разом із тим, суд наголосив на тому, що до проведення спірних операцій ОСОБА_1 звернувся до відділення банку із повідомленням про можливі шахрайські дії з його рахунком, що підтверджується копією протоколу допиту свідка від 07.05.2021(т.1 а.с.206), а тому Банк мав вжити заходів щодо блокування рахунків та скасування реєстрації особи в системі дистанційного обслуговування.

Отже, на переконання суду, в своїй сукупності наявні в справі докази підтверджують те, що кошти були списані з рахунку позивача без його розпорядження.

Умови договору від 28 серпня 2017 року № 47913816 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховав факт порушення відповідачем умов договору про банківський вклад (депозит), а також наслідки, які були спричинені бездіяльністю банку, зокрема погіршення стану здоров`я позивача, що підтверджується медичною документацію (т.1, а.с.66-70). Крім того, суд враховав те, що позивачу необхідно було вживати додаткових заходів для відновлення своїх прав, зокрема звертатись до органів досудового розслідування та служби безпеки Банку. З огляду на те, що позивач звертався за медичною допомогою саме в день несанкціонованого зняття коштів та, приймаючи до уваги те, що позивач звертався до відповідача з метою упередження вчинення несанкціонованих дій із його рахунками, суд вважав доведеним існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю Банку та наслідками у виді погіршення стану здоров`я позивача та порушення його нормального укладу життя.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону.

На переконання апеляційного суду аргументи сторін стосовно укладення між позивачем і банком договору про комплексне банківське обслуговування слід оцінювати з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи №342/180/17.

Як убачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2015 року позивач підписав заяву-приєднання (частина 1), а 01 червня 2016 року - заяву про приєднання №888337 (т.1 а.с.90-92, 93-96), тобто обидві заяви підписані позивачем до укладення договору № 47913816 від 28 серпня 2017 року (т.1 а.с.15).

Підписані позивачем заяви не містять умов пролонгації депозитного договору, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що позивач у визначений законом спосіб був ознайомлений і погодився із умовами договору комплексного банківського обслуговування (т.1 а.с.97-114) у редакціях, що долучені до матеріалів справи.

Окрім того, депозитний договір № 47913816 від 28 серпня 2017 року не містить умов про те, що його виконання здійснюється з урахуванням умов раніше укладеного договору комплексного банківського обслуговування.

Отже, при вирішенні цього спору слід виходити з того, що договір комплексного банківського обслуговування між позивачем і банком не був укладений у встановлений законом спосіб, тому сторони мали діяти у межах умов, погоджених між ними у депозитному договорі № 47913816 від 28 серпня 2017 року, яким не передбачалося право банку перераховувати кошти вкладника з депозитного рахунку на картковий рахунок у разі нез?явлення позивача для отимання коштів після закінчення строку вкладу.

Питання несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача.

Сталою послідовною судовою практикою сформована позиція про те, у спірних правовідносинах лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справа № 6-71цс15), постанови Верховного Суду від 23 січня 2018 року (справа № 202/10128/14-ц), від 13 вересня 2019 року (справа № 501/4443/14-ц), від 20 листопада 2019 року (справа № 577/4224/16-ц), від 17 червня 2021 року (справа № 759/4025/19), від 16 серпня 2023 року (справа № 176/1445/22), від 31 липня 2024 року (справа №953/5904/22), та інші.

У межах розгляду цієї справи встановлено і визнається обома сторонами, що позивач 22 лютого 2021 року особисто з?явився у відділення банку і повідомив про підозрілі смс-повідомлення, а також про те, що він таки повідомив невідомим особам код, який давав можливість доступу до рахунку.

У цей же день працівники банку, замість того, щоб ужити передбачені законом заходи для убезпечення коштів позивача, у порушення умов укладеного депозитного договору № 47913816 від 28 серпня 2017 року та на підставі неукладеного між сторонами договору комплексного банківського обслуговування перевели кошти з депозитного рахунку на картковий рахунок і повторно зареєстрували позивача у системі «Ощад 24/7» (т.1 а.с.40).

Несанкціоноване списання коштів з карткового рахунку відбулося 02 березня 2021 року і матеріали справи не містять достовірних, допустимих і належних доказів про те, що у період з 22 лютого 2021 року по 02 березня 2021 року позивач своїми діями чи бездіяльністю у цей період сприяв втраті, незаконному використанню будь-якої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Є очевидним, що банк, своєчасно отримавши від позивача повідомлення про підозрілі дії сторонніх осіб, а також про свою помилку повідомлення коду, не вжив заходів для збереження коштів позивача, отже відповідно до ст. 87 ЗУ «Про платіжні послуги» ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність за їх проведення покладаються на банк.

З урахуванням встановлених обставин слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки належними і допустимими доказами встановлені усі складові цивільного правопорушення: шкода втрата позивачем коштів, протиправна бездіяльність банку після своєчасного повідомлення позивачем про обставини існування загрози несанкціонованого списання коштів, внаслідок якої позивач був позбавлений власності (грошові кошти), і очевидні моральні страждання особи (позивача). Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування відповідає критеріям розумності і справедливості.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України і дав правильну оцінку встановленим фактичним обставинам та поданим у справу доказам.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність додаткового рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, на яку послалася скаржник в апеляційній скарзі, зроблено правовий висновок про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Крім того, за змістом постанови від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, Верховний Суд дійшов висновку про те, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Вказане узгоджується також з постановою Верховного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 754/11753/21.

У цій справі до заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача надано суду копію договору № б/н від 08.02.2024 про надання правової (правничої) допомоги в якому у пункті 3 визначено, що на стадії укладення даного договору попередньо обчислений розмір гонорару (винагороди адвоката) за даним договором є фіксованим (сторони погодили) та складає 34300 грн. Куди входять наступні роботи адвоката: вивчення та аналіз документів/доказів зі спірних правовідносин, збір та формування доказів, підготовка/складання позову та інших заяв по суті справи, підготовчі дії у справі, постійний (на час розгляду справи судом) огляд/аналіз зі спірного питання висновків щодо застосування норм права в подібних, до спірних правовідносин, викладені в постановах ВС; безпосередня участь /представництво інтересів клієнта в судах України (в судовому засіданні); час витрачений адвокатом на прибуття до суду і повернення зі суду за передбачуваним маршрутом.(т.2 а.с.127-129)

Вказаний договір погоджений між адвокаткою Малека І.В. та ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскільки умовами вищевказаного договору про надання правової допомоги сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже розмір витрат є визначеним, то апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про необхідність відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, з посиланням на те, що стороною позивача не надано детальний опис (розрахунків) вартості робіт (наданих послуг) виконаних/наданих адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокаткою Малекою І.В. заявлено про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 28 000 грн.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками щодо вирішення судами питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, викладеними в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/16, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Оцінюючи розумність розміру витрат на правничу допомогу, про стягнення яких заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України і висновки, викладені у постанові Верховного суду від 10 квітня 2024 року (справа № 754/11753/21) а також приймає до уваги, що правова допомога у суді апеляційної інстанції полягала в участі у одному судовому засіданні в режим відеоконференції та підготовці і написанні відзиву на апеляційну скаргу, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним та для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності і не потребує розробок стратегій, тому визначений розмір правничої допомоги у розмірі 28000 грн є завищеним і підлягає зменшенню до 5 000 грн.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Солдатенка Андрія Михайловича, представника АТ «Державний ощадний банк», залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 06 грудня 2024 року і додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із АТ «Державний ощадний банк» на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на правову допомогу в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов