Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Наумової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді у порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя за якою просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0949га, з кадастровим номером :45:001:0343, розташовані у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

19 жовтня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району був зроблений актовий запис № 291.

Разом сторони почали зустрічатися та проживати фактично з 2010 року. У 2012 роді коли вже сторони мали чіткі наміри одружитись та створити сім`ю почали будувати будинок.

Після укладення шлюбу, коли позивачка була вже на 5 місяці вагітності, сторони переїхали проживати у недобудований будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 .

25 вересня 2018 року сторони ввели будинок в експлуатацію та 18 жовтня 2018 року зареєстрували право власності на нього. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0949га, з кадастровим номером :45:001:0343. Подружнє життя проходило нормально і претензій у сторін не було. Однак в кінці 2019 року відповідач захопився комп`ютерними іграми, вдень спав, вночі проводив час за своїми справами, почав уникати спілкування з дружиною, все більше ставав байдужий до навколишнього середовища та людей що його оточували.

15 липня 2021 року позивачка переїхала з дитиною до батьків на АДРЕСА_2 де до тепер і проживає. Відповідач жодним чином на цей факт не реагує та ніяких дій направлених на збереження сім`ї не робить.

Не дивлячись на це з метою зберегти сім`ю та батька дитині позивач не бажає розривати шлюб, а тільки хоче захистити свої з дитиною майнові права. В подальшому позивачці стало відомо, що для розваг в інтернеті потрібні були значні кошти і відповідач без згоди дружини почав брати в інтернеті кредити та наробив значних боргів. Почалися невідомі дзвінки від людей, слідкування за членами сім`ї, вимагання коштів, а з реєстру речових прав 05.07.2023 року позивачка взнала, що відповідач 13.11.2020 року оформив договір позики грошей та підписав договір іпотеки будинку без її згоди. Всі ці обставини змусили позивачку думати про майнові інтереси її дитини, яка потребує догляду та утримання, що й зумовило звернення до суду із цим позовом.

За ухвалою від 19.10.2023 року судом було залишено без руху позовну заяву позивача.

За ухвалою від 02.11.2023 року судом було прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя та стягнення аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Передано до канцелярії суду ухвалу суду про роз`єднання позовів, разом з копіями позовної заяви, для її належної реєстрації з урахуванням вимог ч. 6 ст. 188 ЦПК України.

11.12.2023 року відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву позивача, за яким просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що спірний будинок хоча і був введений в експлуатацію під час шлюбу, проте був побудований за дорученням ОСОБА_2 його батьком ОСОБА_4 та за кошти останнього. У вказаний період у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було ні доходів, ні заощаджень у розмірі, достатньому для проведення будівництва будинку.

11.12.2023 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій заявлено наступні позовні вимоги: прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; визнати право особистої приватної власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розміщений з кадастровим номером :45:001:0343.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач, позивач за зустрічним позовом, зазначив наступне.

25.05.2011 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2011 року за № 1603 набув у власність земельну ділянку площею 0,0949 га, розташовану в АДРЕСА_4 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

09.08.2011 року на підставі вказаного вище договору ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

01.07.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір доручення, за яким Позивач уповноважив ОСОБА_4 вчиняти від його імені та в його інтересах дії щодо будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Довіритель відшкодовує Повіреному всі підтверджені або схвалені витрати, пов`язані з виконанням доручення до 31.12.2030 року, але не раніше введення будинку в експлуатацію.

Здійснення розрахунку з виконавцями робіт Договором покладено на Повіреного (п. 3.2.4 Договору).

Звітами від 15.12.2012 року, 17.11.2013 року та 12.12.2015 року Повірений повідомив Довірителя про обсяг виконаних на підставі Договору доручення від 01.07.2011 року будівельних робіт.

14.06.2012 року ОСОБА_2 подано декларацію про початок будівельних робіт за №318. 19.10.2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб. Згідно декларації про готовність об`єкта до введення в експлуатацію № 0716 від 25.09.2018 року, датою закінчення будівництва будинку є 24.06.2015 року.

Отже, відповідач, позивач за зустрічним позовом, вважає, що спірний будинок хоча і був введений в експлуатацію під час шлюбу, проте був побудований за дорученням ОСОБА_2 його батьком ОСОБА_4 та за кошти останнього.

У вказаний період у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було ні доходів, ні заощаджень у розмірі, достатньому для проведення будівництва будинку.

Доказів особистого внеску у добудову, ремонт чи переобладнання будинку ОСОБА_1 , або проведення таких робіт за рахунок спільних коштів, що б мало наслідком істотне збільшення вартості будинку, позивачем за первісним позовом не надано.

Викладені в обґрунтування вимог за зустрічним позовом обставини підтверджуються: довідками про доходи ОСОБА_2 ; державним актом на право власності не земельну ділянку; договором доручення від 01.07.2011 року та звітами до нього; декларацією про початок будівельних робіт; декларацією про готовність об`єкта до введення в експлуатацію.

За ухвалою від 11.12.2023 року судом було прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 15 годин 40 хвилин 16 січня 2024 року та встановлений сторонам повторно строк задля подання письмових заяв у цій справі.

Разом із позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 було подано заяву про призначення будівельно технічної експертизи, яка не була підтримана ним у подальшому, про що зазначено у заяві від 02.04.2024 року.

У зустрічному позові представник відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Сочка В.І. просив суд викликати та допитати у якості свідків за переліком.

За ухвалою від 02.04.2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про призначення будівельно технічної експертизи, було залишено без розгляду.

Клопотання представника відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Сочки В.І. про виклик свідків, задоволено.

Постановлено викликати задля допиту у якості свідків у цій цивільній справі № 308/17801/23 наступних осіб:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_7 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_8 ;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_9 ;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_10 ;

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,, АДРЕСА_11 ;

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_12 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_13 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Попереджено вищезазначених свідків про кримінальну відповідальність, встановлену статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Закрите підготовче провадження у справі № 308/17801/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 травня 2024 року на 10 год. 00 хв. та на 23 травня 2024 року на 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 10.05.2024 року судом був проведений майже повністю судовий розгляд цієї цивільної справи, допитано частину свідків, зазначених в ухвалі від 02.04.2024 року.

В судовому засіданні 23.05.2024 року судом завершений допит всіх свідків, перелічених в увалі від 02.04.2025 року, протокольно відмолено у задоволенні клопотання від 22.05.2024 року представника відповідача, адвоката Сочки В.І про повернення до стадії підготовчого судового засідання у цій справі, проте задоволене це клопотання в частині допиту у якості свідків батьків відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_14 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_14 .

У подальшому розгляд справи неодноразово відклався задля виклику до суду та допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_17 , які до суду не прибули, причини неприбуття жодного разу не повідомили.

У судове засідання 20.03.2025 року вкотре сторони та їх представники не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом неодноразово повідомлені належним чином.

Представник позивача подав до суду заяву від 20.03.2025 року, за якою первісний позов підтримав, проти зустрічного позову заперечив повністю, просив справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача до суду також не прибув, вкотре подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 20.03.2025 року через те, що він задіяний у іншій справі.

Однак суд не вбачає підстав задля подальшого відкладення розгляду справи з огляду на той факт, що протягом майже року судом неодноразово був відкладений судовий розгляд цієї справи задля забезпечення явки свідків та їх допиту, а також завершення розгляду справи за участі всіх учасників розгляду справи, проте останні не скористалися такою можливістю, оскільки недопитані свідки є батьками відповідача, суд розцінює такі дії учасників розгляду справи як свідоме затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2024 року у справі № 308/9899/24, яке у апеляційному порядку не оскаржувалося та набуло законної сили із 27.08.2024 року, було позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сочка Віталій Іванович, до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб, укладений 19.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області складено відповідний актовий запис №291 розірвано.

При цьому судом встановлено, що 19.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_18 (прізвище після державної реєстрації шлюбу Стан) Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №291, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 від 13.06.2024 року, виданим повторно.

Від даного шлюбу народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 12.04.2016 року).

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відтак встановленим є факт, що сторони у цій справі: позивач ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 у період з 19.10.2013 року по 27.08.2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2023 року № 338091031, ОСОБА_2 із 18.10.2018 року на праві власності належить житловий будинок загальною площею 202,2 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Із 19.10.2020 року ОСОБА_2 також належить на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0949 га, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером :45:001:0343.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 776327, виданого 18.10.2011 року, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0949 га. із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі продажу № 1603 від 25.05.2011 року є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частина 9 статті 79-1 ЗК України передбачає, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З наданої відповідачем Декларації про початок виконання будівельних робіт від 14.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 розпочав будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , при цьому генеральним підрядником та відповідальним за виконання будівельних робіт є ТзОВ «Тячів Буд», директор Шпиток Аскольд Сидорович, Тячівський район, смт. Буштино, вул. І.Франка, 163, ідентифікаційний код 33662672, ліцензія АВ № 559948.

Згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (ССІ) та інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 25.09.2018 року в Управлінні державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації щодо будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , із датою початку будівництва 15.06.2012 року і датою завершення будівництва 24.06.2015 року, загальною площею 202,2 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м.

Проте, відповідно до наданих відповідачем доказів, декларація про готовність об`єкта до експлуатації була направлена ним до Управління державного архітектурно будівельного контролю Ужгородської міської ради лише 25.09.2018 року за № 622.

Як стверджує відповідач, 01.07.2011 року ним був укладений договір доручення із ОСОБА_4 , за умовами п. 1.1 якого останній уповноважений вчиняти від імені та в інтересах ОСОБА_2 дії, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України щодо будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , згідно затвердженого Довірителем проекту, в тому числі, але не виключно: укладати договори, здійснювати платежі, вести перемовини, замовляти будівельні матеріали, замовляти роботи та послуги, контролювати хід виконання робіт та/або замовлень, вимагати від виконавців усунення недоліків робіт, приймати роботи, підписувати акти виконаних робіт.

Згідно п. 1.2 цього Договору довіритель відшкодовує Повіреному всі підтверджені або схвалені витрати, пов`язані з виконанням доручення за цим договором до 31.12.2030 року, але не раніше введення будинку в експлуатацію.

Повірений не пізніше 20 грудня звітного року подає Довірителю в повному обсязі річний звіт про виконані будівельні роботи (п. 4.1 Договору).

Відповідачем надані суду три документи, складені повіреним та затверджені довірителем, а саме:

-від 15.12.2012 року згідно якого у 2011 2012 роках були проведені наступні роботи: насип під`їзної дороги площею 120 кв.м., насип, вирівнювання та благоустрій ділянки площею 950 кв.м., облаштування фундаменту площею 267 кв.м. та об`ємом 61куб.м., засипка фундаменту об`єктом 160 куб.м., кладка зовнішніх стін об`ємом 307 куб.м., кладка внутрішніх стін 16,2 куб.м., облаштування даху (частково) 416 кв.м., виконання стяжки 504 кв.м., монтаж електропроводки, облаштування фундаменту огорожі 60 м.п., загальною вартістю 1 596 000,00 грн.;

-від 17.11.2013 року згідно якого у 2013 році були проведені наступні роботи: малярні роботи (шпаклівка стін та стелі) площею 1 500 кв.м., фасадні роботи (утеплення та оздоблення) площею 480 кв.м., фасадне оздоблення огорожі 60 м.п., монтаж систем водопроводу, каналізації, опалення, загальною вартістю 561 000,00 грн.;

-від 12.12.2015 року - згідно якого у 2015 році були проведені наступні роботи: малярні роботи (фарбування цокольного поверху) площею 525 кв.м.; монтаж керамічної плитки площею 208 кв.м., загальною вартістю 190 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України (у редакції станом на 18.10.2011 року дату набуття права власності на земельну ділянку) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відтак, суд констатує, що земельна ділянка із кадастровим номером :45:001:0343 була набута відповідачем 18.10.2011 року, тобто до дати 19.10.2013 року укладення шлюбу із позивачем, за оплатним договором купівлі продажу, відтак в силу прямої вказівки ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю чоловіка як майно, набуте ним до шлюбу.

Судом були допитані у якості свідків наступні особи.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_5 , працює в Ужгородському водоканалі слюсарем ремонтником, знає відповідача візуально, який пояснив суду наступне: йому зателефонували у 2013 2015 роках, він робив сантехнічні роботи, домовленість була із ОСОБА_19 , відповідача він пару разів бачив на об`єкті. У нього є знайомий ОСОБА_20 , він запропонував роботу і він пішов, все погоджував із ОСОБА_19 , він приймав роботу, розраховувався і був з ним. Вони робили каналізацію, воду. Внутрішні роботи, унітази, крани встановлювали. Дружину відповідача він не бачив. У Водоканалі він працює із 2018 року, до цього працював як часник, розрахунки проводили готівкою. Будинок на Червениці, адресі він не пам`ятає. Скільки працювали по часу він не пам`ятає, приблизно 2 місяці. Матеріали закуповував хазяїн, ОСОБА_21 , а він віддав список необхідного.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_6 , знає відповідача, перебувають у дружніх стосунках 10 15 років, який пояснив суду наступне: він будував цей будинок із початку до кінця, на будівництво приходив батько і ОСОБА_22 , інших людей він там не бачив. Фінансував батько ОСОБА_23 і ОСОБА_22 , одна сім`я, тато і син. ОСОБА_24 ніколи не бачив. Прорабом його запросив ОСОБА_25 , він був другом ОСОБА_26 . В його функції входила закупка будівельних матеріалів, розрахунку із робочими велися ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . У 2011 -2012 роках. Станом на кінець 2012 року будинок був майже готовий, штукатурка, електрика, каналізація, допоміжні роботи. Організаційні питання вирішував із ОСОБА_28 або із батьком. ОСОБА_22 приходив у п`ятницю, суботу, неділю, ОСОБА_29 був у Тячеві. Документально підтвердити розрахунки із ним він не може. Оплата робилася мало. Він жив у ОСОБА_23 на квартирі, у одній квартирі. Як ФОП не був зареєстрований, офіційно платежі не проводилися. Ті роботи, які проводили робочі калькулювали ся, надавав їм, вони розраховувалися, нічого не збереглося. Договір підряду не укладали. Йому нічого не відомо про укладення договору доручення.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_7 , офіційно не працює, знає відповідача, робочих, свідка ОСОБА_30 , який пояснив суду наступне: вони познайомилися із ОСОБА_19 у 2012 році, він працював менеджером у Епіцентрі, він почав продавати матеріали, консультував, його попросили порадити майстра, він порадив Даньо, який працював по водовідведенню і водопостачанню, займався ОСОБА_19 , за матеріали він розрахувався, інколи підключався ОСОБА_31 . Він порадив хлопців по внутрішнім роботам, не всі роботи були закінчені. У 2014 2015 році вони перестали спілкуватися. На будинку був декілька разів, на Червениці. 3 5 разів бачив відповідача і 1 раз його дружину, молода жінка. У будинку проводилися фасадні роботи, внутрішні роботи були зроблені не всі, на скільки відсотків був готовий будинок не знає. Коли будинок був зданий він не знає, була коробка, дах, інше не пам`ятає. Він виписував рахунки, розрахунки проводив ОСОБА_21 . Із прорабом він не спілкувався. Суми не пам`ятає. Матеріали, шпаклівки, він менеджер всього Епіцентру. Первинна бухгалтерська документація зберігається 1 рік, далі дані обнуляються.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_8 , самозайнята особа, який пояснив суду наступне: він робив ремонти у ОСОБА_26 , в м. Ужгороді, біля Аєропорту, давно, у 2013 році, вони почали роботи весною. ОСОБА_32 подзвонив йому і сказав, що є робота, вони зустрілися, пішли на будинок, подивилися що треба робити, домовилися, почали робити, через деякий час зробили ремонт, пішли далі. ОСОБА_21 домовлявся, привозив матеріали, де він їх брав він не знає, їм все привозили, де він їх замовляв не знає. Оплату проводив ОСОБА_21 . Контроль ніхто не здійснював. Строк 2013 рік, весна, початок, з перервами. Стан ОСОБА_31 приїжджав на будівництво, жінку його він не знає. Платили готівкові кошти, жодних документів не складали. Вони виконували малярні, внутрішні роботи: шпаклівка, фарбування стін, гіпсокартону. Будинок був повністю побудований. Він є самоучкою, будівельник, як ФОП не зареєстрований. Хто фінансував будівництво йому не відомо. Вони робили шпаклівку та фарбування.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_15 , є будівельником, на цей час служить у ЗСУ, перебуває у дружніх стосунках з відповідачем, який пояснив суду наступне: він працює слюсарем ремонтником, вони працювали на будівництві у ОСОБА_26 у 2013 році, шпаклювали стіни, стелю будинку, який розташований на Червениці, як їхати з готелю Європа до готелю Прага, нижче ОСОБА_33 їм платив кошти, скільки не пам`ятає. Аванс дали і все. ОСОБА_21 будував будинок, тато ОСОБА_34 . Їх познайомив ОСОБА_20 - прораб, працював у ОСОБА_35 . Документів не має. Завдання давав ОСОБА_21 , контролював також він. Матеріали замовляв сам ОСОБА_21 і привозив. Хто така ОСОБА_36 він не знає, знає тільки ОСОБА_37 , він приходив на будівництво.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_10 , є пенсіонером, знає прораба, який пояснив суду наступне: ОСОБА_4 весною 2012 року робив електрику, восени вони закінчили, були 3 чоловіки з ОСОБА_38 і 1 з ОСОБА_39 , вони робили проводку зовнішню і наружну, адресу об`єкта не пам`ятає, Стан закуповував матеріали, він самостійно матеріали не закуповував. ОСОБА_4 їх знайшов у ОСОБА_40 , а вони вже йому запропонували, на об`єкті працювали 3 4 робітники. ОСОБА_4 їх возив з Тячіва у м. Ужгород пару разів бусіком. Всі питання вони узгоджували із ОСОБА_4 . Дружину ОСОБА_41 він не бачив.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,, АДРЕСА_11 , робітник, електрик, який пояснив суду наступне: ОСОБА_37 він знає через петра ОСОБА_42 , перебував у робочих стосунках. Він, як електрик, домовився із ОСОБА_19 про роботи на об`єкті, електромонтажні, штробління, прокладка кабелю, у 2012 році, весна літо. Йому допомагали брати ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , та ОСОБА_45 . Об`єкт був у м. Ужгороді, вул. Дністрянська, близько до аеропорту, готель. Спали й жили на об`єкті. Мішу він знає, дружину один раз бачив, десь у 2018-2019 році і бачив на будинку її, вона там вже жила, коли вони вже жили у будинку. По будівництву їх перевіряв ОСОБА_21 , матеріали також він надавав замовлення, він привозив і все. Розрахунку проводили за готівку. У 2012 році дах вже був, столярки не було, вікна були закриті плівкою, тільки починалися внутрішні роботи.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , працює помічником начальника головного управління ДСНС в Закарпатській області по місцеві і добровільній пожежній охороні, з відповідачем є сусідами, який пояснив суду наступне: будинок будував батько у 2011- 2012 роках, фундамент, особисто він не бачив хто розраховувався. У 2012 році будинок ще будувався, будував батько. Свій будинок він сам будував, вони бачилися 1 2 рази на тиждень, радився з ним як врізатися у каналізацію, інших людей бачив на будинку майстрів, власників не бачив. Батька знав. Він вважає, що батько для себе будує будинок, бачив батька і ОСОБА_37 з дитиною, жінку не бачив.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_12 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , працює у банку «Кредит Дніпро» на посаді старшого менеджера по розвитку, особисто знає ОСОБА_2 , перебуває із ним у сусідських відносинах, яка пояснила суду наступне: вона познайомилася із ОСОБА_19 у 2010 2011 роках, коли почали будувати, перше знайомство відбулося, коли збирали кошти на облаштування вулиці, потім вони спілкувалися з приводу бригад будівельних. Потім, у 2021 році, коли переїхали у будинок, вона познайомилася із його сином ОСОБА_46 . Із ОСОБА_47 ОСОБА_48 вона зустрічалася на нарадах по облаштуванню території. Петра ОСОБА_49 бачила на будівництві з 2011 року, кожні 1,5 2 тижні. Він купував цеглу, контролював будівельників. Проблема була із бригадами. Будівельників було 3-4 бригади, точно не пам`ятає скільки. Пам`ятає тільки прораба ОСОБА_41 , який облаштовував дах та паркан. Дружину ОСОБА_41 вона не бачила ні разу. Бачила ОСОБА_41 з дитиною постійно. Переїхали вони у січні 2021 року, а вони із 2020 року вже жили у будинку. Будинок у неї 18, потім два пустих будинки, і у АДРЕСА_1 . Вони збирали кошти на дорогу, є спільнота у Вайбері з 2020 року. На щебінь первісно збирали. Хто така Стан ОСОБА_50 вона не знає. Знає, що ОСОБА_21 будував будинок для сина. ОСОБА_21 займався бізнесом, де брав кошти не задавалася питанням. ОСОБА_2 бачила на вулиці з дитиною. ОСОБА_21 постійно вирішував всі питання, також здавав кошти на бруківку. Сусіда ОСОБА_51 вона питалася де жінка ОСОБА_52 , і він казав, що є в нього дружина, це все, що вона знає.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_13 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , перебував у сусідських відносинах з відповідачем, який пояснив суду наступне: у 2010 2011 році батько сусіда ОСОБА_4 розпочав будівництво, був постійно на об`єкті. Вони бачилися кожен день, були у дружніх відносинах. Він також бачив прораба. Фінансовими питаннями не цікавився.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Як зазначено у ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 77 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізувавши всі вище перелічені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність, суд дійшов до наступних висновків.

Дослідженими доказами та показами свідків підтверджується, та не заперечується позивачем, що на момент укладення шлюбу між сторонами у цій справі - 19.10.2013 року, спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , існував як незавершене будівництво, тобто були побудовані стіни, дах, проведені деякі монтажні роботи.

Завершення будівництва, внутрішні роботи та частина зовнішніх робіт, проводилося вже після 19.10.2013 року, тобто після укладення шлюбу. При цьому належними та допустимим доказами жодною із сторін суду не доведено перелік проведених робіт, їх вартість, джерела фінансування будівництва, оскільки не надано жодного документального підтвердження отримання доходів із законних джерел та їх спрямування на будівництво будинку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що первісний позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в частині визнання права власності за позивачем на частину житлового будинку та за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що частина будинку була побудована до шлюбу, тобто є особистою приватною власністю чоловіка як майно, набуте ним до шлюбу, а інша частина цього ж будинку була добудована після 19.10.2013 року, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, і, відповідно, підлягає поділу. Суд не вбачає доведених підстав задля відступлення від засади рівності часток подружжя. Відтак зустрічний позов в частині визнання 1/2 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю чоловіка як майна, набутого ним до шлюбу, є також обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Що ж стосується земельної ділянки, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Судом встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером :45:001:0343 була набута відповідачем 18.10.2011 року, тобто до дати 19.10.2013 року укладення шлюбу із позивачем, за оплатним договором купівлі продажу, відтак в силу прямої вказівки ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю чоловіка як майно, набуте ним до шлюбу.

Проте, з огляду на положення ч. 1 ст. 377 ЦК України, оскільки судом визнається право власності на будинок за позивачем у розмірі частини, відтак до позивача має у частині одночасно перейти право власності на земельну ділянку, на якій розміщений цей об`єкт нерухомості, без зміни її цільового призначення, відтак позов позивача в цій частині також є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. А зустрічний позов відповідача, позивача за зустрічним позовом, є обґрунтованим в частині визнання спірної земельної ділянки його особистою приватною власністю, як майна, набутого ним до шлюбу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору в розмірі 3 355,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом, а решту судових витрат у розмірі 10 065,00 грн. покласти на неї. А також стягнути з позивача, відповідача за зустрічним позовом, на користь відповідача, позивача за зустрічним позовом, витрати із сплати судового збору в розмірі 6 710,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за зустрічним позовом, а решту судових витрат у розмірі 6 710,00 грн. покласти на нього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 76-89, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, задовольнити частково.

Визнати частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0949га, з кадастровим номером :45:001:0343, розташовані у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Визнати право особистої приватної власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на частину житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , та на 3/4 частини земельної ділянки, на якій він розміщений з кадастровим номером :45:001:0343.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_14 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , серія і номер паспорту суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , серія і номер паспорту суду невідомі, витрати із сплати судового збору в розмірі 3 355,00 грн. (Три тисячі триста п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , серія і номер паспорту суду невідомі, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_14 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , серія і номер паспорту суду невідомі, витрати із сплати судового збору в розмірі 6 710,00 грн. (Шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України решту витрат із сплати судового збору за первісним позовом покласти на позивача.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України решту витрат із сплати судового збору за зустрічним позовом покласти на відповідача, позивача за зустрічним позовом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , серія і номер паспорту суду невідомі.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_14 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , серія і номер паспорту суду невідомі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 31.03.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Наумова