РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/14549/24

Провадження № 22-ц/4815/123/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Волошин Ілля Васильович, на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

В Рівненський міський суд 06 серпня 2024 року з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, стягнення судових витрат звернулась ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 18 квітня 2018 року Рівненським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №441 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Волошина І.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 (три тисячі) грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Волошин Ілля Васильович, оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що розмір витрат понесених на правничу допомогу підтверджується відповідним договором, розрахунком на оплату, квитанцією АК "Акцент-Банк" та платіжною інструкцією.

Вказує, що справа є складною, оскільки на досудовому етапі відповідач заперечував вимоги визначення місця проживання дитини з матір`ю та мав намір пред`являти зустрічний позов, що стало підставою для визначення гонорару.

Судом не враховано ст.ст. 627, 903 ЦК України, що встановлюють свободу договору щодо визначення розміру гонорару та безпідставно зменшив розмір компенсації.

Крім того, відповідач визнав позовні вимоги в тому числі щодо стягнення судових витрат.

Вважає помилковими висновки суду про відсутність розміру витрат у позовній заяві.

Заперечує пояснення відповідача щодо домовленостей про розподіл судових витрат між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_1 просила відшкодувати їй судові витрати та, на виконання п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, повідомила суд про те, що витрати на правничу допомогу становлять 10000 гривень.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу сторона позивача долучила копію Договору про надання правничої допомоги від 02.08.2024; копію рахунку на оплату №02/08/24 від 02 серпня 2024 року на 10 000,00 грн.; копію квитанції АК «Акцент-Банк» від 02.08.2024 на 10 000,00 грн.; копію платіжної інструкції на 10 000,00 грн..

У договорі про надання правничої допомоги позивачка та Адвокатське бюро "Іллі Волошина" визначили, що гонорар Адвокатського бюро за правничу допомогу, що надається Клієнту, сплачується в розмірі 20000,00 гривень, з яких 10000,00 гривень Клієнт сплачує у день підписання договору, решту 10000,00 гривень, Клієнт сплачує протягом 5 днів після ухвалення рішення у цій справі (п.9.2).

З журналу судового засідання від 24.10.2024 року вбачається, що відповідач заперечував щодо задоволення заяви та вказував, що готовий сплатити 2000 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, ЄСПЛ у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Як зазначає позивач, під час визначення суми гонорару вона та адвокат виходили із заперечень відповідача щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та його наміри подати зустрічний позов. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у підготовчому судовому засіданні визнав позов, тобто встановлена у договорі вартість послуг не була виправдана, а поведінка відповідача сприяла розгляду справи. Зважаючи на наведене суд ставить під сумнів необхідність вказаних витрат та розумність їх розміру, виходячи з обставин справи.

Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/698/23 вказав, що саме по собі посилання на фіксований розмір гонорару не може бути підставою звільнення заявника від обов`язку доведення співмірності, обґрунтованості та розумності витрат на правничу допомогу.

Відтак не можна погодитись з тим, що суд, зменшивши розмір компенсації понесених судових витрат на правничу допомогу, втрутився у договірні відносини сторін.

Також колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що відповідач визнав позов разом з вимогами про стягнення судових витрат, оскільки докази витрат на правничу допомогу були подані після прийняття судового рішення по справі, тому до цього відповідач був позбавлений можливості оцінити обґрунтованість таких витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Волошин Ілля Васильович, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.