Справа № 131/1125/24
Провадження № 22-ц/801/429/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуСправа № 131/1125/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Іллінціводоканал» Іллінецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області у складі судді Олексієнка О. Ю. від 04 вересня 2024 року,

встановив:

30 липня 2024 року Комунальне підприємство «Іллінціводоканал» Іллінецької міської (далі КП «Іллінціводоканал») звернулося з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 1 475 грн 97 к. заборгованості з оплати за центральне водопостачання та водовідведення.

Покликалося на те, що 30 грудня 2021 року уклало з ОСОБА_1 договір № 1913 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем), особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким взяло на себе зобов`язання надавати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведенні (без обслуговування внутрішньо будинкових систем), а ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

КП «Іллінціводоканал» належним чином виконувало свої зобов`язання, а ОСОБА_1 оплату за послуги підприємства вносив не в повному обсязі, і тому за період з 01 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року утворилась ця заборгованість.

Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Іллінціводоканал» 1 475 грн 97 к. 0 000 грн 00 к. заборгованості з оплати за центральне водопостачання та водовідведення, а також 3 028 грн 00 к. у відшкодування сплаченого за подання позовної заяви судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів про погашення суми боргу, на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру, а так само і того, що КП «Іллінціводоканал» не надавалися послуги, не існує. Натомість КП «Іллінціводоканал», як надавач послуг, належним чином виконувало свої зобов`язання за договором, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку відповідача до якості отриманих послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд прийшов до помилкового висновку про наявність у нього заборгованості зі сплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за нормами споживання на одну особу, а не за показниками лічильника з 24 квітня 2022 року через не проведення ним періодичної повірки лічильника, тому що таку повірку він мав би провести не до 24 квітня 2022 року, а до 27 липня 2024 року, як про те зазначено у додатку до паспорта лічильника, тобто через 4 роки після його встановлення.

КП «Іллінціводоканал» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Звертало увагу, що відповідач помилково вважає, що повірка лічильника повинна бути проведена через 4 роки після його встановлення, а не через той самий час після його повірки заводом виробником.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року між КП «Іллінціводоканал» і ОСОБА_1 був укладений договір № 1913 з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем), особовий рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 39 40).

ОСОБА_1 користувався послугами водопостачання та періодично сплачував кошти за нараховані по лічильнику показники (а. с. 43 44).

Станом на 01 грудня 2023 року він переплатив 0,29 грн.

Станом на 31 грудня 2023 року заборгованість складала 277,99 грн, нараховано за січень 2023 року 334,28 грн, сплачено 106,00 грн.

Станом на 31 січня 2024 року заборгованість складала 562,27 грн (із урахуванням попередньої заборгованості), нараховано за січень 2024 року 334,28 грн, сплачено 106,00 грн.

Станом на 31 лютого 2024 року заборгованість складала 896,55 грн (із урахуванням попередньої заборгованості), нараховано за лютий 2024 року 334,28 грн, сплачено 0,00 грн.

Станом на 31 березня 2024 року заборгованість складала 1 230,83 грн (із урахуванням попередньої заборгованості), нараховано за березень 2024 року 334,28 грн, сплачено 0,00 грн.

За квітень 2024 року включно заборгованість складала 1 475,97 грн (із урахуванням попередньої заборгованості), нараховано з 01 по 22 квітня 2024 року включно 334,28 грн, сплачено 0,00 грн.

Загальна сума заборгованості без урахування встановленого індексу інфляції та відсотків річних становить 1 475,97 грн.

19 березня 2024 року КП «Іллінціводоканал» попередило ОСОБА_1 , що станом на 01 березня 2024 у нього існує заборгованість в сумі 896,55 грн, у випадку непогашення якої протягом 30 днів його квартира (будинок) буде відключена від водопостачання і водовідведення без попередження (а. с. 52).

Відповідно до акту від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 був проінформований про заборгованість за послугу водопостачання та водовідведення. Від отримання та підписання повідомлення про заборгованість відмовився (а. с. 51 ).

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України (далі ЖК України) наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги.

За змістом частин другої та третьої статті 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач не в повному обсязі вносив плату за користування послугами водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 1 475,97 грн, що підтверджується отриманими у встановленому законом порядку, належним чином дослідженими судом доказами, зокрема довідками про нарахування та сплату за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про примусове стягнення цієї суми.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції поданих до заяви про перегляд заочного рішення доказів про безпідставність нарахування плати за послуги водопостачання з та водовідведення за нормами споживання на одну особу, а не за показниками лічильника з 24 квітня 2022 року, через не проведення ним періодичної повірки лічильника водопостачання, з таких міркувань.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) виходить із того, що, забезпечуючи гарантії, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як роз`яснено в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбачених процесуальним законом.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумні строки розгляду справи судом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність та розумні строки розгляду справи (частини перша, друга, пункти 4, 5, 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (таке ж положення містить частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частинах першій третій статті 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частина друга статті 77 ЦПК України предметом доказування визначає обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами п`ятою сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункти 2, 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Отже праву відповідача на подання доказів, які входять до предмету доказування, кореспондує його обов`язок на їх подання у встановлений процесуальним законом спосіб та строк (разом із відзивом на позовну заяву, протягом встановленого судом строку (частина третя статті 83, пункт перший частини першої статті 191 ЦПК України)).

Приймати до розгляду такі докази після спливу цього строку суд першої інстанції може лише коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Таке ж правило діє і під час апеляційного розгляду справи (частина третя статті 367 ЦПК України).

Обмеження процесуальним порядком та строками подання доказів учасниками розгляду справи обумовлено принципами змагальності, диспозитивності та розумних строків цивільного судочинства і загалом забезпечує дотримання принципу правової визначеності як складової установленого статтею 6 Конвенції права на справедливий суд.

Натомість подання відповідного доказу без обмежень установленим законом порядком та строками може зумовити безпідставне затягування розгляду справи на невизначений час, що є неприпустимим (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

З метою сприяння розгляду справи судом впродовж розумного строку, захисту прав позивача від недобросовісної поведінки відповідача законодавцем установлено спеціальний порядок провадження у цивільних справах заочний розгляд (Глава 11 ЦПК України).

Так згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як видно з матеріалів справи ці умови були дотримані судом, а тому він правомірно ухвалив заочне рішення, на підставі тих доказів, які надало суду КП «Іллінціводоканал», зокрема довідок про нарахування та сплату за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, які відповідають вимогам щодо їх належності (стаття 77 ЦПК України) та допустимості (стаття 78 цього Кодексу).

Відповідач у встановленому законом порядку шляхом подання відзиву на апеляційну скаргу викладені у них обставини розмір заборгованості зі сплати комунальних послуг з водопостачання та водовідведення не заперечив, про наявність у нього доказів на їх спростування суд не повідомив, а тому сумніватися в правильності нарахування такої заборгованості суд першої інстанції не мав.

Згідно з частиною першою статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно установивши, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд обґрунтовано відмовив у перегляді заочного рішення.

Жодних доводів, які б вказували на об`єктивну неможливість подання відповідачем відзиву на позовну заяву та вчасного, у встановленому процесуальним законом порядку повідомлення суд про докази, наявні у нього, які спростовують нарахований позивачем розмір заборгованості, ОСОБА_1 не навів ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні у позовній заяві.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що тягнуть за собою скасування або зміну рішенням.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета