Справа № 183/8584/21
№ 2/183/576/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, -
07.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із нерухомого майна що перебуває у спільній частковій власності, в якому просила суд:
- припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0, 1636 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Інша частина зазначеної земельної ділянки залишилася у власності колишнього чоловіка позивача - ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 797099, виданого 15.04.2011 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2007 року, належність земельної ділянки відповідачу на підставі вказаного державного акту встановлена рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2013 року у справі № 0427/5706/2012, яке набрало чинності 11.03.2013 року.
Також належність частини спірної земельної ділянки відповідачу підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.12.2016 року. На теперішній час позивач має намір розпорядитися належною їй частиною земельної ділянки на власний розсуд, однак без згоди співвласника не має можливості реалізувати своє право. В добровільному порядку поділити земельну ділянку у натурі відповідач відмовляється.
Враховуючи те, що домовленість щодо виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, сторонами до теперішнього часу не досягнута, то позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав у відповідності до норм чинного законодавства.
Ухвалою суду від 28 січня 2022 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.24).
Ухвалою суду від 30 січня 2024 року призначено судову земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено, проте остання не була виконана у зв`язку з тим що позивач не оплатив можливі витрати по експертизі та не надав експертам додаткові технічні документи на вказану земельну ділянку (а.с.42).
Ухвалою суду від 30 січня 2024 року закінчено підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку з дослідженням доказів (а.с.42).
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, в якій він просить здійснити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзиву на позов суду не подав.
Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке:
Правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до ст.ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Так, за ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Частинами 4, 5 статті 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, або виділ, або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки , яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідні роз`яснення містить положення п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 05 грудня 1992 року у Відділі ЗАГС виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів трудящихся м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, актовий запис № 527 (а.с. 14).

Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позивач є власником частини земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0307, загальною площею 0,1636 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2017 року, індексний номер 87454804, право власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0307, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі зазначеного вище рішення суду 15.05.2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Профатіловою М.С. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232, номер запису про право власності 20470634 (а.с. 12).

Згідно довідки з єдиної бази даних звітів про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04 грудня 2021 року, оціночна вартість земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , складає 22 504,53 гривень (19-21).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та схеми-плану розподілу земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0307 розмір частини ділянки, яку позивач має намір виділяти собі в натурі у власність становить 0,0818 га від загально площі спірної земельної ділянки та має наступні розміри: 12,20 м від точки 1 до точки 2; 56,91 м. від точки 2 до точки 5; 15,94 м від точки 5 до точки 6; 8,83 м від точки 6 до точки 7; 48,87 м. від точки 7 до точки 1( а.с. 9-11,17-18).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 , із кадастровий номер :02:004:0307, загальною площею 0,1636 га є спільною частковою власністю позивачки ОСОБА_1 та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , оскільки придбані останнім під час їхнього шлюбу.

Запропонований представником позивача та позивачем варіант поділу земельної ділянки відповідає розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні.

За таких обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, виділити ОСОБА_1 , в натурі частку в розмірі частини із спільної часткової власності її та ОСОБА_2 , частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0307, загальною площею 0,1636 га, які розташовані в АДРЕСА_1 згідно схеми-плану земельної ділянки. Припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0, 1636 га на вищевказану земельну ділянку та визнати право власності на цю частину земельної ділянки за нею.

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 364 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі частку в розмірі частини земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0307, загальною площею 0,1636 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на земельну ділянку, що утворилася, у результаті розподілу, площею 0,0818 га, з розмірами: 12, 20 м від точки 1 до точки 2; 56,91 м від точки 2 до точки 5; 15,94 м від точки 5 до точки 6; 8,83 м. від точки 6 до точки 7; 48,87 м від точки 7 до точки 1.

Припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,1636 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: № НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Сорока О.В.