Справа № 569/6024/25
УХВАЛА

27 березня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі судді Левчука О. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить:

- встановити факт, який має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 здійснює самостійне виховання та утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (актовий запис 1202 від 15 травня 2018 року), без участі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Вивчивши подану позовну заяву та додані до неї документи суд встановив таке.

Диспозитивність є одним із засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 5 частини 3 статті 2 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

У справі, яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу: батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, одного з батьків дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Позивач звернувся в порядку позовного провадження та висуває вимогу встановити факт одноосібного виховання та утримання дитини, однак така вимога не може бути самостійною вимогою в позовному провадженні, оскільки це не є вимогою, яка спрямована на захист чи відновлення прав чи обов`язків позивача.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що той чи інший факт в разі вирішення спору про право є лише підставою для вирішення спору про право

До прикладу, в справі про поділ майна подружжя факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами (Велика Палата Верховного Суду 23 січня 2024 року розглянула справу №523/14489/15-ц).

Розглядаючи питання можливості встановлення в порядку окремого провадження факту самостійного виховання та утримання дитини, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22 виснувала, що «оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини» (пункт 87).

Отже, вимога про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах щодо вирішення питання участі батьків у вихованні та утриманні дитини, оскільки не може утворювати собою самостійний предмет доказування у справі, а є лише підставою для вирішення такої справи.

Пред`явлення однієї вимоги про встановлення юридичного факту, без заявлення будь-якої іншої вимоги матеріального характеру, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладених вище обставин, у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, слід відмовити.

Керуючись ст. 186, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя О. Левчук