ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/494/25; 22-ц/821/493/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/352/22 Категорія: на ухвалу Здоровила В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Довженко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Марченка Максима Михайловича та Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 січня 2025 року та на додаткову ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 січня 2025 року у справі за скаргою стягувача ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, боржник: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Старший державний виконавець Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Донець Оксана Анатоліївна, справа №690/352/22,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії ДВС, в обґрунтування якої зазначила, що згідно із рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років. Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.10.2023 рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання, залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2023 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

26.05.2023 Ватутінським міським судом Черкаської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років.

Після отримання виконавчого листа із Ватутінського міського суду Черкаської області ОСОБА_2 подала заяву про відкриття виконавчого провадження до Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

05.07.2023 старшим державним виконавцем Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №690/352/22, виданого 26.05.2023 Ватутінським міським судом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 років дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Починаючи із 05.07.2023 по 30.07.2024 виконавче провадження №72167654 перебувало на примусовому виконанні у Звенигородському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), старший державний виконавець Донець О.А..

30.07.2024 старшим державним виконавцем Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А. винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, скаржниця не погоджується із постановою про закінчення виконавчого провадження, обгрунтовуючи це тим, що станом на даний час, донька ОСОБА_4 , на утримання якої стягнуто аліменти у зв`язку із навчанням, продовжує навчання, що підтверджується студентським квитком, в якому вказано строк навчання до квітня 2026 та не досягла 23-річного віку. Це унеможливлює припинення сплати аліментів з урахуванням резулятивної частини рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023.

Крім того, система навчання у Вроцлавській академії бізнесу на території Республіки Польща побудована таким чином, що кожного року укладається (переукладається) з тим самим студентом новий контракт на кожен навчальний рік, який підписується між сторонами на початку вересня кожного року.

Крім того, навчальний рік закінчується 31.10.2024, студентом 3 курсу якого є ОСОБА_4 . Зазначені обставини вказують про те, що ОСОБА_4 не припинила навчання у Вроцлавській академії бізнесу та продовжує в ньому навчатися і далі, а також не досягла 23 років для припинення виплати аліментів.

Державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, з посиланням про фактичне повне виконання рішення згідно із виконавчим документом, не вчинила жодних дій для встановлення інформації про те чи продовжується навчання ОСОБА_4 , з урахуванням особливостей освітнього процесу на території іншої країни, внутрішніх процесів самого навчального закладу, періоду початку та закінчення навчального року, на якому курсі навчання наразі перебуває донька, чи укладено контракт на новий навчальний рік, чи продовжується здобуття певного освітньо-кваліфікаційного рівня, тощо, проте жодного запиту державним виконавцем для перевірки зазначених відомостей не направлено. Також, державний виконавець не реалізував право викликати стягувача і встановити факт продовження навчання ОСОБА_4 ..

Станом на час винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_4 не досягла 23-річного віку. Будь-які аргументи або доводи стосовно того, що в контракті вказана запланована дата навчання 30.09.2023, як підстава для припинення навчання, є необґрунтованими, оскільки така обставина існувала лише на момент прийняття судового рішення, і вона могла змінюватися в залежності від різних обставин життя стягувача (що власне і сталося). У зв`язку з цим у виконавчому документі, виданому на виконання судового рішення встановлено, що аліменти стягуються з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років. Крім того, в контракті визначена запланована дата навчання відповідних курсів навчання, а не остаточна дата завершення навчання у навчальному закладі на території іншої держави.

За вказаних обставин, на переконання скаржника, державний виконавець, достеменно не перевіривши факт продовження навчання ОСОБА_4 , не володіючи достатніми і підтверджуючими доказами про припинення навчання доньки, не реалізувавши надані йому права, передбачені Законом № 1404, не врахувавши, що рішення підлягало виконанню до виповнення ОСОБА_4 23 років, який ще не виповнилося, дійшов до передчасного висновку про наявність підстав закінчення виконавчого провадження, а тому дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови є незаконними.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд:

- поновити процесуальний строк звернення із вказаною скаргою до суду;

- визнати дії старшого державного виконавця Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Донець О.А. щодо закінчення виконавчого провадження № 72167654 з примусового виконання виконавчого листа від 26.05.2023 у справі № 690/352/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання до досягнення нею 23-річного віку, протиправними;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 72167654, винесену 30.07.2024 старшим державним виконавцем Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А. щодо закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 січня 2025 року скаргу задоволено.

Поновлено процесуальний строк звернення із вказаною скаргою до суду.

Визнано дії старшого державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Донець Оксани Анатоліївни щодо закінчення виконавчого провадження №72167654 з примусового виконання виконавчого листа від 26 травня 2023 року у справі № 690/352/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання до досягнення нею 23-річного віку, протиправними.

Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №72167654, винесену 30 липня 2024 року старшим державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Донець Оксаною Анатоліївною щодо закінчення виконавчого провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, з посиланням про фактичне повне виконання рішення згідно із виконавчим документом, не вчинила жодних дій для встановлення інформації про те чи продовжується навчання ОСОБА_4 , з урахуванням особливостей освітнього процесу на території іншої країни, внутрішніх процесів самого навчального закладу, періоду початку та закінчення навчального року, на якому курсі навчання наразі перебуває донька, чи укладено контракт на новий навчальний рік, чи продовжується здобуття певного освітньо-кваліфікаційного рівня, тощо, проте жодного запиту державним виконавцем для перевірки зазначених відомостей не направлено.

Також, державний виконавець не реалізувала право викликати стягувача і встановити факт продовження навчання ОСОБА_4 в порядку п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_4 не досягла 23-річного віку, який є однією із обов`язкових умов припинення для сплати аліментів боржником, про що вказано у резолютивній частині рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2022 та суперечить вимогам самого виконавчого документу.

Будь-які аргументи або доводи стосовно того, що в контракті вказана запланована дата навчання 30.09.2023, як підстава для припинення навчання, є необґрунтованими, оскільки така обставина існувала лише на момент прийняття судового рішення, і вона могла змінюватися в залежності від різних обставин життя стягувача, у зв`язку з чим і у виконавчому документі, виданому на виконання судового рішення встановлено, що аліменти стягуються з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років.

Крім того, в контракті визначена запланована дата навчання відповідних курсів навчання, а не остаточна дата завершення навчання у навчальному закладі на території іншої держави.

Щодо поновлення строку на звернення із скаргою, судом зазначено, що до 07.08.2024 скаржник з об`єктивних причин не могла знати і навіть потенційно здогадуватися про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем. Тому, скаржник стала фактично обізнаною про винесення оскаржуваної ухвали лише 07.08.2024, а тому наявні підстави для поновлення строку звернення до суду із скаргою на дії органу ДВС.

Додатковою ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 січня 2025 року заяву задоволено повністю.

Стягнуто із Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6800,00 грн.

Додаткова ухвала суду мотивована тим, що з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, складення скарги, розгляду справи без участі представника скаржниці в судовому засіданні), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 600,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 21 січня 2025 року резолютивну частину додаткової ухвали Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 січня 2025 року у справі за заявою представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат у справі за скаргою стягувача ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, боржник: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Старший державний виконавець Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Донець Оксана Анатоліївна, внесено виправлення арифметичної помилки, зазначивши суму судових витрат на професійну правничу допомогу 8600,00 грн., замість 6800,00 грн.

Не погодившись із ухвалами суду першої інстанції, Звенигородський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржив їх в апеляційному порядку, вказуючи, що ухвали суду є незаконними, необґрунтованими, постановленими з порушення норм процесуального права, тому просило їх скасувати та відмовити у задоволенні скарги по суті та заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повинен був приймати до провадження зазначену скаргу, не поновивши строк на її подання при відкритті провадження у справі. Крім того, суд першої інстанції, поновлюючи строк на звернення із скаргою до суду в оскаржуваній ухвалі посилається на обставини, які не підтверджені, а отже є недоведеними.

Вказує, що на підставі відповідних довідок та контракту, які надані стороною позивача в якості доказів навчання ОСОБА_4 у Вроцлавській академії бізнесу у галузі прикладних наук на денній формі навчання і, в жодному разі, не на підставі студентського квитка, в рішенні від 11.05.2023 року у справі №690/352/22, судом встановлені обставини того, що дата закінчення навчання ОСОБА_4 саме 30.09.2023 року.

Зазначає, що безумовним доказом продовження навчання ОСОБА_4 є укладений (підписаний) контракт з навчальним закладом або відповідна довідка, видана навчальним закладом, які до суду як докази не надані.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази навчання ОСОБА_4 у Вроцлавській академії бізнесу на території Республіки Польща після 30.09.2023 року.

Щодо додаткової ухвали, то звертає увагу суду, що відділ ДВС не отримував повідомлення про розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення, у зв`язку з чим був позбавлений права на прийняття участі у її розгляді судом та подання заперечень щодо співмірності витрат.

Також своїм правом на подання апеляційної скарги скористався представник ОСОБА_1 адвокат Марченко М.М., в якій вказує, що ухвали суду є незаконними, ухваленими з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, а тому просив їх скасувати та відмовити у задоволенні скарги по суті та заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що безумовним доказом продовження навчання ОСОБА_4 є укладений (підписаний) контракт з навчальним закладом або відповідна довідка, видана навчальним закладом.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази навчання ОСОБА_4 у Вроцлавській академії бізнесу на території Республіки Польща у 2024 навчальному році.

Крім того вважає, що стягувачем пропущений строк на звернення із скаргою до суду першої інстанції.

Зауважує, що стягувачем не доведений розмір витрат на правничу допомогу.

У відзивах на апеляційні скарги, ОСОБА_2 зазначає, що посилання на пропуск нею строку на звернення до суду із вказаною скаргою є безпідставними з огляду на те, що постанову про закінчення виконавчого провадження винесено 30.07.2024 року, однак оскаржувана постанова на адресу стягувача так і не надходила. При цьому, їй стало відомо про наявність зазначеної постанови лише 07.08.2024 року при зв`язку з державним виконавцем в телефонному режимі.

На переконання стягувача, обставини, на які посилаються скаржники у апеляційних скаргах уже були предметом дослідження в іншій судовій справі, у якій ухвалено рішення, що набрало законної сили, а саме у постанові Черкаського апеляційного суду від 13.11.2024 року у справі №690/352/22, такі обставини немає потреби досліджувати повторно і надавати їм правову оцінку, оскільки такі обставини є преюдиційними.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скар, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

26.05.2023 суддею Ватутінського міського суду Черкаської області Здоровило В.А. видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років.

Після отримання виконавчого листа із Ватутінського міського суду Черкаської області ОСОБА_2 подано заяву про відкриття виконавчого провадження до Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

05.07.2023 старшим державним виконавцем Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №690/352/22, виданого 26.05.2023 Ватутінським міським судом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 років дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.10.2023 рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання, залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2023 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 та постанову Черкаського апеляційного суду від 03.10.2023 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання відмовлено. Рішення підлягало, відповідно до резулятивної частини, подальшому негайному виконанню в порядку та спосіб, визначеному чинним законодавством, як таке, що не було скасоване судом апеляційної та касаційної інстанціями.

Починаючи із 05.07.2023 по 30.07.2024 виконавче провадження №72167654 перебувало на примусовому виконанні у Звенигородському відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), старший державний виконавець Донець О.А..

30.07.2024 старшим державним виконавцем Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно із якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №690/352/22, виданого 26.05.2023 Ватутінським міським судом Черкаської області про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 років дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.

Колегія суддів в цілому погоджуючись з висновками суду першої інстанції по суті розглянутої скарги, однак звертає увагу на наступне.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.05.2023 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 09.08.2022 і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років.

Учасниками справи не заперечується та підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, що ОСОБА_4 на час винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження 23 річного віку не досягла.

Таким чином, визначальним фактом для закінчення виконавчого провадження у даній справі є фактичне закінчення ОСОБА_4 навчання.

Колегія суддів, наголошує, що такі обставини повинні існувати на час прийняття державним виконавцем процесуальних рішень.

Посилання в апеляційних скаргах на ту обставину, що в рішенні суду від 11 травня 2023 року встановлено на підставі відповідних довідок та контракту закінчення навчання ОСОБА_4 30.09.2023 року є помилковими, оскільки такі обставини не є статичними та можуть змінюватися.

Крім того, слід зауважити, що постанову про закінчення виконавчого провадження винесено 30 липня 2024 року, у той же час, відповідно до довідки-підтвердження 1200/D2/22/23 від 03.04.2023 року запланована дата закінчення навчання - 30 вересня 2024 року.

Тобто станом на 30 липня 2024 року у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки плановий термін навчання становив до 30 вересня 2024 року.

Таким чином, постанова державного виконавця винесена передчасно, без з`ясування дійсних обставин відкритого виконавчого провадження.

Слід звернути увагу, що колегія суддів погоджується з апелянтами у тій частині, що студентський квиток не є належним доказом терміну навчання ОСОБА_4 у Вроцлавській академії бізнесу, оскільки такі обставини підлягають доведенню на підставі належних доказів, а саме контратку, довідок з навчального закладу і т.ін.

Щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 щодо відсутності повноважень суду скасовувати постанови державного виконавця, то колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати ВС від 16 листопада 2022 року у справі №910/7310/20 (провадження №12-23гс22) зазначено, що можливість оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, визначеному ч. 3 ст. 74 Закону, не позбавляє стягувача можливості захистити свої порушені права та інтереси шляхом звернення з відповідною скаргою до суду, що передбачено ч. 1 ст. 74 цього Закону та ч. 1 ст. 339 ГПК України. Такий захист має бути ефективним, зокрема доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд… Велика Палата ВС зауважила, що в цій ситуації ефективним засобом, здатним відновити право стягувача на примусове виконання остаточного судового рішення, є скасування постанови, оскільки після її скасування виконавче провадження в силу ч. 1 ст. 41 Закону підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення. Враховуючи наведене, ВП ВС відступила від висновків КГС ВС про застосування ч. 2 ст. 343 ГПК України, сформульованих у низці постанов цього суду, а також висновків КЦС ВС про застосування аналогічних положень ч. 2 ст. 451 ЦПК України, викладених у постанові від 23 лютого 2022 року у справі №1005/7141/2012, про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби / приватних виконавців».

Отже, Верховним Судом роз`яснена процесуальна можливість суду як визнавати дії/бездіяльність державного виконавця протиправними, так і скасовувати постанови державного виконавця у разі їх незаконності.

Щодо строку на звернення ОСОБА_2 зі скаргою на дії Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ)

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Крім того, стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року «Беллет проти Франції»).

Оскаржувану постанову державним виконавцем винесено 30.07.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вказані положення Закону та дату винесення оскаржуваної постанови, її повинно було бути надіслано засобами поштового зв`язку на адресу учасників виконавчого провадження, зокрема стягувачу, на наступний день після винесення, тобто 31.07.2024.

Стягувач у скарзі вказує, що 07.08.2024, зв`язавшись в телефонному режимі із державним виконавцем для уточнення із причинами затримки перерахування аліментів в межах виконавчого провадження, їй стало відомо про те, що виконавче провадження закінчено.

Тобто, колегія суддів вважає, що саме вказана дата є днем, коли ОСОБА_2 довідалася про порушення своїх прав.

Скаргу подано до суду 12.08.2024 року.

При цьому, слід зауважити, що заперечення апелянтів у даній частині не підтверджені належними доказами, зокрема, державний виконавець, вказуючи на безпідставність поновлення строку судом на подання скарги, не долучив відомості, які б свідчити про протилежні факти (як-то докази надсилання постанови на адресу стягувача та дати її отримання скаржником).

Колегія суддів, звертає увагу на змагальність цивільного процесу, що у свою чергу зумовлює, що кожне заперечення учасника процесу має бути належним чином обгрунтованим та доведеним. Саме по собі заперечення обставин не може слугувати підставою для скасування судового рішення.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що фактичним днем, коли скаржник дізналася про винесену постанову, не зважаючи на дату її винесення, є дата 07.08.2024.

Щодо витрат на правничу допомогу понесених у зв`язку із розглядом скарги та доводів апеляційних скарг щодо додаткової ухвали суду

Представник стягувача, в строки визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове судове рішення до ухвали Ватутінського міського суду Черкаської області від 07.01.2025, яким вирішити питання про судові витрати, а саме відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 600 грн. у справі №690/352/22 скарги про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 72167654, винесеної 30.07.2024 старшим державним виконавцем Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Донець О.А..

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4. ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

На підтвердження витрат на правову допомогу представником ОСОБА_2 адвокатом Слободянюклм А.І. надано до суду свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги № 62 від 06.09.2022, додаткову угоду до договору № 1 від 29.12.2022, додаткову угоду № 2 від 26.12.2023, додаткову угоду № 3 від 30.12.2024, акт № 4 приймання-передачі наданих послуг та понесених витрат від 08.01.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та довідку адвоката про оплату правничої допомоги під час розгляду справи №690/352/22 у Ватутінському міському суді Чекраської області.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 270 ЦПК України).

Заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат направлена представником ОСОБА_2 адвокатом Слободянюком А.І. на адресу Звенигородського відділу ДВС 09.01.2025 року та отримано останнім відповідно до трекінгу відправлення ПАТ «Укрпошта» 780 14 січня 2025 року.

Однак, колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення судом першої інстанції Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положенням ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати до суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_2 судових витрат було надані всі передбачені законом докази.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Отже, відсутність фактичної оплати судових витрат на правничу допомогу на час розгляду заяви не може бути підставою для відмови у їх стягненні.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Враховуючи ту обставину, що відділ ДВС, незважаючи на отримання заяви про ухвалення додаткового сужового рішення, водночас не отримував від суду повідомлення про призначений розгляд заяви, колегія суддів доходить висновку про необхідність врахування та надання оцінки доводам апелянта щодо неспівмірності заявлених витрат.

У постанові Верхоавного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20, на яку посилається орган ДВС у апеляційній скарзі зазначено, що «ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом Кириченко Г. В. своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною».

В детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Слободянюком А.І. зазначено про надання такої послуги, як усної консультації щодо винесення державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у звенигородському районі Чекраської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Донець О.А. постанови про закінчення виконавчого провадження №72167654, винесеної 30.07.2024 року, розробка стратегії юридичного захисту (опрацювання законодавчої бази щодо спірних правовідносин, якеі регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики для підготовки та написання скарги про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування поставнои про закінчення виконавчого провадження) вартістю 1800,00 грн.

З огляду на вищевикладені правові позиції суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що розмір вказаних послуг необхідно зменшити у даній частині до 500,00 грн., у відповідності до вартості послуг узгоджених сторонами у додатковій угоді №1 від 06.09.2022 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відділу ДВС у частині понесених витрат щодо подання до суду заяви про усунення недоліків скарги на суму 800,00 грн.

Такі витрати зумовлені виключно недоліками самої скарги та не можуть бути покладені на відділ ДВС.

В частині відшкодування «гонорару успіху» у розмірі 2000,00 грн., колегія суддів враховує наступне.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Колегія суддів зважаючи на обставини справи вважає, що відсутні правові підстави для розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат понесених стягувачем за узгодженими з її адвокатом витратами по сплаті «гонорару успіху».

Однак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині сумнівів щодо достовірності підпису ОСОБА_2 на Додатковій угоді від 29.12.2022 року за №1 до Договору та на Додатковій угоді від 26.12.2023 за №2 до Договору, оскільки дані угоди не оспорені, у судовому порядку недійсними не визнавалися.

З урахуванням наведеного, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений стягувачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи повинен бути зменшений з 8600,00 грн. до 4500,00 грн.

З огляду на установлені обставини у даній справі, колегія суддів доходить висновку про законність та обгрунтованість ухвали суду в частині розгляду скарги ОСОБА_2 по суті, однак, зважаючи на відсутність належного повідомлення органу ДВС про розгляд заяви про відшкодування витрат понесених у зв`язку із розглядом скарги, вважає за необхідне врахувати доводи апеляційної скарги державного виконавця щодо їх неспівмірності та змінити додаткову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Марченка Максима Михайловича та Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 січня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 січня 2025 року залишити без змін.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Марченка Максима Михайловича та Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на додаткову ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 січня 2025 року задовольнити частково.

Додаткову ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 8600,00 грн. до 4500,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Судді: