Житомирський апеляційний суд
Справа №279/185/25 Головуючий у 1-й інст. Пацко О. О.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/185/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Коростенська міська рада Житомирської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Пацко О.О. в м. Коростень Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним державний акт серії ПІ-ЖТ №026132 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0508 га для ведення садівництва, що розташована в м. Коростень с/т «Садко» виданого на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04.1998, зареєстрованого в реєстрі за №1928 який 04.07.2002 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №132.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що на виконання ухвали суду позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків по справі шляхом подання до суду квитанції про сплату судового збору та нових редакцій позовної заяви із залученням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якості третіх осіб по справі. Зазначає, що подаючи позовну заяву в новій редакції позивачем підтверджено, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих же самих підстав. Вказує, що під час подання позову до суду ним, як представником позивача були долучені всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, документи додані через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» та докази направлення сторонам засобами поштового зв`язку, а саме опису вкладення та квитанції, тому посилання суду першої інстанції на ненадання всіх наявних відомостей та доказів по справі не відповідає дійсності. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

24 березня 2025 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.177 ЦПК України позивач не надіслав додатків до позовної заяви, що є обов`язковою умовою виконання вказаних вище процесуальних вимог. Вказує, що позивач не надсилав на адресу відповідача первинної позовної заяви та іншої її редакції. Стверджує, що позивачами по справі системно порушувались вимоги ст. 177 ЦПК України, що саме по собі є достатньою підставою для повернення позовної заяви. Зазначає, що ОСОБА_1 та його представник на вимогу суду з невідомих причин не зазначають про наявність судової справи №279/5280/18, в якій позивач був безпосереднім учасником (відповідачем) про витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0508 га для ведення садівництва, що розташована в м. Коростень с/т «Садко», що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998 у складі земельної ділянки за кадастровим номером :02:021:0412, належної ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що без усунення недоліків заява не може бути прийнята до провадження суду, оскільки від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується. Тому, вважає ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.02.2025 такою, що прийнята із дотриманням норм процесуального права.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що 08 січня 2025 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним державний акт серії ПІ-ЖТ №026132 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0508 га для ведення садівництва, що розташована в м. Коростень с/т «Садко» виданого на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04.1998, зареєстрованого в реєстрі за №1928 який 04.07.2002 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №132.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що позивачем не чітко викладені обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги; не додані всі докази по справі на підтвердження вимог; вступна, описова та результативна частина заяви не узгоджені між собою та нечітко викладені; коло осіб учасників справи не визначений. Також, судом першої інстанції вказано, що згідно ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, тоді, як ОСОБА_1 , в наданій позовній заяві, зазначається, як інша особа, такого визначення осіб складу учасників справи цивільно-процесуальним кодексом не передбачено. До того ж, не визначено коло всіх учасників по справі, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 , було набуте права власності на спірну земельну ділянку та передано у власність ОСОБА_1 , тоді як в учасники осіб по справі вона позивачем не залучена. Крім того, до позовної заяви не долучено квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до вих.№279/185/25/2222/2025 від 17.01.2025 копія ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року була направлена на адресу ОСОБА_2 .

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали про залишення позову без руху отримана ОСОБА_2 28.01.2025.

20 січня 2025 року на виконання вимог ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив дві квитанції про сплату судового збору у розмірах по 968,96 грн.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повторно залишено без руху з тих підстав, що з отриманої позовної заяви вбачається, що виготовленню, ОСОБА_3 (оспорюваного) державного акту на право приватної власності на землю серії ГП-ЖТ №026132 передував договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки на підставі, якого ОСОБА_3 придбала земельну ділянку при вчиненні її продажу ОСОБА_6 , тоді як в учасники осіб по справі ОСОБА_6 позивачем не залучена. Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач повинен надати всі наявні відомості та докази по справі, а також відомості чи відбувався судовий розгляд справи між тими самими учасниками справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , чи були, предметом спору земельна ділянка площею 0,0508 га для ведення садівництва, що розташована в м. Коростень с/т «Садко», що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998, який передував виготовленню державного акту серії ГП-ЖТ №026132.

Відповідно до вих.№279/185/25/5093/2025 від 05.02.2025 копія ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2025 року була направлена на адресу ОСОБА_2

07 лютого 2025 року на виконання вимог ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено нову редакцію позовної заяви.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що у встановлений судом строк визначені судом недоліки позовної заяви заявником в повному обсязі не усунуто. Зокрема, позивач не надав всі наявні відомості та докази по справі, а також відомості чи відбувався судовий розгляд справи між тими самими учасниками справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , чи були, предметом спору земельна ділянка площею 0,0508 га для ведення садівництва, що розташована в м. Коростень с/т «Садко», що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998, який передував виготовленню державного акту серії ГП-ЖТ №026132.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Так, згідно частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до положень частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень ч.ч.1-6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.185 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду в установлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Чинне законодавство передбачає лише зазначення у позові переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. При цьому обсяг доказів визначається сторонами у справі.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивачем в позовній заяві було наведено обґрунтування заявлених позовних вимог, а також зазначено перелік документів (доказів), які він бажає подати разом із позовною заявою на підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За частиною другою статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них і розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача; може роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; вирішує питання про проведення огляду письмових доказів; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує заяви та клопотання учасників справи; з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються відповідно до пункту 1 частини першої статті 264 ЦПК України вирішуються під час ухвалення рішення по суті заявлених вимог.

На стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд першої інстанції перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, та не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати (зазначити) докази, які на думку суду повинні бути долучені до позовної заяви.

У свою чергу, недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може бути підставою для відмови у задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті, а не повернення позовної заяви позивачеві на стадії відкриття провадження у справі.

Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Аналіз наданих сторонами доказів, оцінка достатності доказової бази здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №761/41071/19, зазначивши, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Відтак, питання про доведеність порушеного права чи законного інтересу позивача вирішується за результатами розгляду справи по суті, де суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який наявний у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу, враховує їх належність, допустимість і достовірність.

Таким чином, на стадії відкриття провадження у справі суд не вирішує питання щодо обґрунтованості позову, достатності та належності поданих доказів, які вирішуються на наступних стадіях процесу, а тому вимоги суду першої інстанції щодо конкретизації змісту та обґрунтування позовних вимог, є помилковими.

Зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також долучено до матеріалів справи докази, якими ці обставини підтверджуються, встановлення правильності та обґрунтованості яких можливе на наступних стадіях цивільного процесу. Якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови в задоволенні позову, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення є необґрунтованим.

Таким чином, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її заявнику, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми належної уваги не звернув, не перевірив аргументи позивачів з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді