Провадження № 22-ц/4808/473/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2025 року, постановлене суддею Кіндратишин Л.Р. в м.Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральних та матеріальних збитків,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення моральних та матеріальних збитків.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 28 серпня 2023 року о 15.00 год вона переходила по пішохідному переході по вул. Миколайчука, 39, в цей час водій автомобіля марки «BMW Х1» не дотримався правил дорожнього руху та здійснив наїзд на неї. В результаті наїзду їй було завдано тілесні ушкодження, непритомну доставлено в медичний заклад. Вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 30.08.2023 по 08.09 2023. За результатом ДТП отримала забій м`яких тканин голови, забій лівого плечового суглобу та крижово-клубового з`єднання.

Постановою від 27.09.2023 у справі №344/17024/23 суду ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, зокрема у зв`язку з тим, що він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 ..

В результаті ДТП розбився телефон позивача, а відповідач жодних витрат, які позивач понесла на лікування та за ремонт телефону, не відшкодував. Ремонті роботи по заміні дисплею коштували 12 300 грн.

За період медичних обстежень та перебування на амбулаторному лікуванні придбано ліки та медичні препарати на загальну суму 1 080 грн.

Факт моральних страждань позивач обґрунтовує постійним переживанням про стан свого здоров`я та завдану шкоду. Протягом місяця після ДТП позивач відчувала сильний головний біль, почуття образи та обурення діями відповідача, пригнічений стан. Усе це призвело до необхідності застосування зусиль із організації свого життя та захисту від наслідків неправомірних дій з боку відповідача. Оцінює моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки в сумі 13 380 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1080 гривень матеріальної шкоди та 8000 гривень моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Позивач вважає рішення суду необґрунтованим, оскільки воно не відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідач жодних витрат, які потерпіла позивачка понесла на лікування та за ремонт телефону, не відшкодував. Упродовж усього часу після ДТП не вибачився за завдання шкоди здоров`ю та добровільно не бажає відшкодувати понесені нею матеріальні витрати та моральну шкоду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди розбився дисплей мобільного телефону, а ремонтні роботи по заміні дисплея коштували 12300 грн. Проте суд помилково не взяв до уваги наданий акт про виконані роботи по ремонту телефону на суму 12 300 грн, тому безпідставно відмовив в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення ї особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Неочікуване потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду з вини Відповідача не тільки спричинило шкоду здоров`ю, але і завдало позивачу психологічного дискомфорту та моральних страждань, оскільки вона правомірно очікувала на дотримання відповідачем вимог Правил дорожнього руху, як учасника дорожнього руху. Однак, відповідач під час руху не був уважним, не надав їй перевагу під час переходу пішохідного переходу та здійснив наїзд на неї своїм транспортним засобом в результаті чого їй було завдано тілесних ушкоджень. Постійне переживання про стан свого здоров`я спричинили сильний емоційний стрес. Протягом місяця після ДТП позивачка відчувала сильний головний біль, почуття образи та обурення діями Відповідача, та пригнічений стан. Усе це призвело до необхідності докладення зусиль із організації життя та захисту від наслідків неправомірних дій з боку відповідача.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково розмір відшкодування моральної шкоди в вісім тисяч гривень, не вказав вагомі причини зменшення розміру моральної шкоди, яку просила позивач.

На думку апелянта суд першої інстанції вибірково підійшов до оцінки доказів, надаючи правову оцінку одним доказам та відкидаючи інші, що призвело до постановлення неправомірного рішення.

Позивач вважає, що оскаржене судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, тому просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Позивач до апеляційного суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що 28.08.2023 близько 15 години 00 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Миколайчука, 30, у місті Івано-Франківськ, не врахував дорожню обстановку та при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину дороги у межах нерегульованого пішохідного переходу, здійснив наїзд на неї. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження з матеріальними збитками.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2023 у справі №344/17024/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Постанова залишена без змін Івано-Франківським апеляційним судом 15.01.2024 ( а.с. 18-21).

Згідно з довідкою №2415 КПН «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 28.08.2023 ОСОБА_1 зверталась 28.08.2023 у відділення невідкладної (екстреної) допомоги. Діагноз: забій м`яких тканин голови, забій лівого плечового суглобу та крижово-клубового з`єднання. Спостереження та лікування за місцем проживання ( а.с. 7).

За результатом огляду нейрохірурга КПН «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» ОСОБА_4 . 01.09.2023 року пацієнта ОСОБА_1 за повторним зверненням у зв`язку з головними болями та збільшенням набряку в лобній ділянці заключний діагноз поверхнева травма волосистої частини голови, забій м`яких тканин голови ( а.с. 8).

Відповідно до довідки №154 СП «Міська поліклініка №4» про тимчасову непрацездатність, що видана ОСОБА_1 як студенту, вона була звільнена від відвідувань навчального закладу з 30.08. по 08.09.2023.

01.09.2023 ОСОБА_1 було надано консультативний висновок оптичної когерентної томографії ТОВ «Лайк оптика плюс», проведено обстеження в Центрі сучасної офтальмології. Сукупна вартість та таких обстежень становить 1080 грн. ( а.с. 5-14).

Згідно з актом №16 від 29.08.2023, складеним ПП «КАСКОМ» для ОСОБА_1 , відбулася прийом-передача в ремонт №НФ-25 від 29.08.2023 для заміни дисплея IPhone 14 на суму 12 300 грн. До такого надано рахунок на оплату №16 від 29.08.2023. ( а.с 16,17)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дій відповідача, зазнала тілесних ушкоджень, матеріальних витрат, пов`язаних з проведенням обстеження свого стану здоров`я і такі є підтвердженими на суму 1080 грн., які підлягають стягненню в її користь з відповідача. В цій частині рішення ніким не оскаржується.

Однак, на думку суду, позивачем не надано жодного достатнього, належного та допустимого доказу на підтвердження того, що діями відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду у вигляді пошкодження дисплею мобільного телефону IPhone 14 на суму 12 300 грн., і що вона понесла вказані витрати.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, будучи на той момент неповнолітньою, характер та тривалість немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану проходження, то суд дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог, зазначивши, що достатнім відшкодуванням моральної шкоди є сума 8 000 грн..

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2023 у справі №344/17024/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу ( а.с. 18-21).

Згідно з довідкою №2415 КПН «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 28.08.2023 ОСОБА_1 зверталась 28.08.2023 у відділення невідкладної ( екстреної) допомоги. ( а.с. 7).

Згідно з актом №16 від 29.08.2023 ПП «КАСКОМ» ОСОБА_1 ремонтувала IPhone 14 на суму 12 300 грн.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено факт спричинення шкоди позивачці внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 , що дало суду підстави для стягнення витрат на лікування позивачки 1080 грн, і сторонами це не оспорюється (а.с.6)

Разом з тим судом першої інстанції не враховано, що матеріалами справи достатньо підтверджений факт ремонту телефону позивачем від 29.08.2023 на суму 12 300 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 встановлено, що він порушив ПДР України, що спричинило пошкодження його транспортного засобу та іншого майна. Пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження з матеріальними збитками (а.с.18-21)

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції заперечував, що позивач пошкодила телефон під час ДТП, оскільки вона про це одразу не заявляла, а він особисто не бачив будь-яких пошкоджень на її телефоні в день ДТП. Однак він не оспорював зазначені в постанові суду від 15.01.2024 року обставини стосовно наявності матеріальних збитків позивача.

Так, зі справи вбачається, що 28.08.2023 року ОСОБА_1 непритомну забрала швидка допомога з місця ДТП.

Відповідач пояснив, що він дзвонив їй в цей день, однак її телефон не відповідав.

Наступного дня ОСОБА_1 здала телефон в ремонт, що підтверджується рахунком на оплату №16 від 29.08.2023, і є належним доказом пошкодження телефону. Той факт, що про конкретні збитки у вигляді пошкодженого телефону не зазначено в постанові про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, не виключає права ОСОБА_1 заявити про це в цивільному позові.

За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 12300 грн таким, що не відповідає обставинам справи, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 12300 грн..

Переглядаючи рішення в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Доказів того, що потерпіла ОСОБА_1 бажала або свідомо допускала настання шкідливого результату, у матеріалах справи відсутні.

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Установлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 госпіталізовано до лікарні та згідно з довідкою №2415 КПН « Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» встановлено діагноз «забій м`яких тканин голови, забій лівого плечового суглобу та крижово-клубового з`єднання». У добровільному порядку винуватець ДТП будь-якої компенсації потерпілій не надав.

Встановивши, що позивачу з вини відповідача завдано майнової шкоди та ушкодження здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив правильний висновок, що це є підставою для відшкодування моральної шкоди, так як з вини відповідача у зв`язку із завданням шкоди здоров`ю позивачка перенесла переживання, зазнала незручностей, змінився у сторону погіршення спосіб її життя.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. Але визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 8 000 грн, суд першої інстанції не оцінив належно ступінь моральних страждань позивача внаслідок незаконних дій відповідача.

Дійсно, розмір моральної шкоди не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань.

Саме тому колегія суддів не може не погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що судом не враховано характер та обсяг страждань позивача, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка призвела до пошкодження її здоров`я та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя та захисту від неправомірних дій з боку відповідача ОСОБА_2 ..

Суд першої інстанції вважав, що сума 8000 грн є достатньою для компенсації моральної шкоди з огляду на критерії розумності і справедливості.

Перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивача стосовно розміру відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду з урахуванням характеру і обсягу заподіяної позивачу моральної шкоди. Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження, які потягнули за собою стаціонарне лікування у період з 28.08.2023 по 08.09.2023, проблеми зі станом здоров`я та погане самопочуття, перенесене потрясіння, значний фізичний біль, емоційний стрес. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи обставини справи, надані позивачем докази, враховуючи усталену судову практику в подібних спорах, колегія суддів вважає можливим змінити оскаржене рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, задовольнити позов частково - стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн в рахунок такої компенсації.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення в цій частині апеляційної скарги представника позивача, і вважає, що оскаржене рішення необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.. З урахуванням вищевикладених доводів рішення необхідно також скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди 12300 грн, стягнувши цю суму на користь позивача.

Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню у розмірі 17300 грн з заявленої суми 11380 гр, що становить 26 % ціни позову, то підлягає пропорційному стягненню з ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги. Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 472 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави. За апеляційне оскарження рішення сплаті підлягала б сума 1816,8 грн, тому відповідач має сплатити 472 грн в дохід держави.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2025 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди в розмірі 12300 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 12300 (дванадцять тисяч триста) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 472 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 31 березня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

І.В.Бойчук

О.В.Пнівчук