РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/12260/24

Номер провадження № 2/712/706/25

25 березня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

секретаря Ткаченко А.П.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1

представник позивача адвокат Чорненький В.М.

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідачів адвокат Манзар Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

15 жовтня 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.06.2023 року ОСОБА_2 звернулась до ЧРУП ГУНП в Черкаській області із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію, де вказала, що позивачкою були вчинені відносно неї хуліганські дії. Одночасно, 13.06.2024 року працівниками поліції з даного факту було відібрано від ОСОБА_3 пояснення, котрий підтримав позицію ОСОБА_2 відносно позивачки та зазначив, що саме він викликав працівників поліції.

29 червня 2023 року відносно позивачки працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №948553 за ст. 173 КУпАП.

09.08.2023 року постановою Соснівського районного суду м.Черкаси у справі №712/7134/23 її визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП та, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку із виконанням вказаного судового рішення, органами ДВС було накладено арешт на банківські рахунки позивачки.

13.09.2024 року постановою Черкаського апеляційного суду у справі № 712/7134/23 скасовано постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2023 року про накладення відносно позивачки адміністративного стягнення за ст.173 КУпАП. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час інкримінованих позивачці подій вона знаходилась за місцем своєї робити. Будь-яких об`єктивних даних, що нею вчинялись дії, які підпадають під ознаки дрібного хуліганства, в матеріалах справи відсутні.

Моральна шкода полягала у душевних стражданнях, яких позивачці було завдано протиправною поведінкою відповідачів, а саме приниженням її честі та гідності внаслідок звинувачення у вчиненні дрібного хуліганства, після чого більше року позивачці було необхідно відновлювати своє ім`я, доводити невинуватість. Також позивачка піддавалась обмеженням у користуванні банківськими послугами, що значно ускладнювало її життя. Внаслідок дій відповідачів моральному здоров`ю позивачки завдано значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права життя позивачки було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, понесені моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які могла б реалізувати, не витрачаючи час на судові позови, відвідування державних установ для належного захисту своїх порушених прав.

Уточнившись з позовними вимогами 07 листопада 2024 року, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі по 25 000 грн. з кожного.

13.12.2024 року представником відповідачів адвокатом Манзар Т.В. наданий до суду відзив на позов, в якому, вважаючи вимоги позивача безпідставними, просила залишити позов без задоволення.

Відзив мотивує тим, що виходячи з підстав стягнення моральної шкоди з відповідачів, позивач у позові зазначає, що у зв`язку із виконанням судового рішення органами ДВС був накладений арешт на банківські рахунки позивача і остання не мала змоги користуватися рахунками та, на думку позивачки, відповідачі принизили її честь та гідність, звинувативши у вчиненні адміністративного правопорушення дрібному хуліганстві (ст.. 173 КУпАП). Суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди повинен встановити її наявність, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідачі вважають, що позивач не надала суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки останніх, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою, адже відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

В даному випадку відсутня протиправна поведінка відповідача ОСОБА_2 , яка є потерпілою по факту дрібного хуліганства, остання не складала на позивача протокол про адміністративне правопорушення, не перебирала на себе функції правосуддя та виконавчого органу, винна позивачки у вчинення адміністративного правопорушення була встановлена у рішенні суду першої інстанції, яке в подальшому було скасоване апеляційним судом. Щодо відповідача ОСОБА_3 ,останній взагалі не був заявником по факту події 13.06.2023 року та ніяким чином не причетний до рішень судів та органів ДВС.

Позивач зазначаючи в позові розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн.. не довела в чому саме полягають неправомірні дії відповідачів та яких душевних страждань і від чого зазнала позивачка, в чому вони виразилися та як вплинули на її життя, адже саме остання діяла не добросовісно, не цікавилася результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, не з`являлася на виклики до суду для встановлення об`єктивності по факту дрібного хуліганства. Крім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05.02.2020 року). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

23.12.2024 року позивачкою подано до суду відповідь на відзив, який мотивований тим, що обґрунтування відповідачів відносно того, що її права порушенні посадовими особами, а не відповідачами не відповідають обставинам справи. Дії ОСОБА_2 , які виразились у наданні неправдивої інформації працівникам поліції, що зазначено у заяві про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.06.2023 року, поясненні від 13.06.2023 току, а також дії ОСОБА_3 , які виразились у виклику працівників поліції за заявою ОСОБА_2 та у наданні неправдивої інформації останнім, що означено поясненні від 13.06.2023 року, потягнули за собою неправомірне притягнення її до відповідальності за ст.173 КУпАП, а також інші наслідки, які ускладнили її життя - спричинили їй душевних страждань, принизили її честь, гідність та ділову репутацію. Починаючи з 29.06.2023 року, з дати складання вище вказаного адміністративного протоколу, до 13.09.2024 року, тобто більше року, їй довелось відновлювати її ім`я, честь та гідність, доводити невинність та те, що вказані відповідачі надали органам поліції та суду неправдиві покази.

Щодо стягнення правничої допомоги просить суд відмовити, оскільки відповідачами до суду не надано жодного належного доказу про витрати, пов`язані із наданням їм правничої допомоги, крім того ордер не є належним доказом витрат відповідачів.

26.12.2024 року представником відповідачів адвокатом Манзар Т.В. подане заперечення. В обґрунтування посилалась на те, що позивач зазначаючи в позові розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн.. не довела саме полягають неправомірні дії відповідачів та яких душевних страждань зазнала позивачка, в чому вони виразилися та як вплинули на її життя , адже саме остання діяла не добросовісно, не цікавилася результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, не з`являлася на виклики до суду для встановлення об`єктивності по факту дрібного хуліганства. Всі доводи позивача у позові ґрунтуються лише на припущеннях.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаження адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою , яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

31.12.2024 р. позивачкою подані до суду додаткові пояснення. В обґрунтування пояснень посилалась на те, що у своєму запереченні відповідачі визнають, що наклеп є не спростованим доказом завдання моральної шкоди та відповідачі ставляться до неї негативно. Щодо стягнення правничої допомоги, то слід звернути увагу на те, що договори про надання правничої допомоги між відповідачами та їх адвокатом підписані окремо. Тобто існують два різні договори. Однак додатковий договір 26.12.2024 року є спільним для відповідачів та адвоката.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки про виклик свідків від 24 лютого 2025 року.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

13.06.2023 р. ОСОБА_2 звернулась до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію, де вказала, що позивачкою відносно ОСОБА_2 були вчинені хуліганські дії. Відповідачка у вказаному поясненні зазначила, що оскаржує дії жінки, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , погрожує, навішує на паркан ганчір`я.

З даного приводу 13.06.2023р. працівником поліції було відібрано пояснення у відповідача ОСОБА_3 , який підтримав позицію ОСОБА_2 . Відповідач у вказаному поясненні зазначив, що викликав поліцію з приводу того, що йому вивісили оголошення про те, що він вбив собаку. Вже двічі вішає на паркан ганчір`я. Облила паркан невідомою речовиною, погрожує жінці.

Відповідно до протоколу прийняття заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.06.2023 р. працівником Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області зафіксовано зміст звернення ОСОБА_2 .

Згідно з рапортом начальника відділення СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 14.06.2023 р. вивченням матеріалів встановлено відсутність достатніх даних про наявність в діянні складу кримінального правопорушення та підстав для внесення відомостей до ЄРДР відповідно до ст.214 КПК України. Матеріали скеровано для перевірки.

29.06.2023 р. відносно позивачки був складений протокол посадовою особою Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області серії ВАБ № 948553 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, яке полягало в тому, що 13.06.2023р. о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 вчининила хуліганські дії відносно ОСОБА_2 , а саме вчиняяє конфлікт та на паркан за адресорю АДРЕСА_2 розвішує ганчір`я. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 висловлювала заперечення щодо обставин вчинення нею дій, що вказані у протоколі. У протоколі вказана адреса позивачки АДРЕСА_3 та номер її телефонного зв`язку НОМЕР_1 , правильність вказаних даних позивачки підтвердила в судовому засіданні.

Про час та місце судового засідання 27.07.2023 р. о 09 год. 40 хв. позивачка була повідомлена на вказаний у протоколі номер телефонного зв`язку НОМЕР_2 , що підтверджено довідкою про доставку СМС-повідомлення 26.07.2023 р., сформованою в автоматизованій системі діловодства суду.

Про час та місце судового засідання 09.08.2023 р. о 09 год. 50 хв. позивачка була повідомлена на вказаний у протоколі номер телефонного зв`язку НОМЕР_2 , що підтверджено довідкою про доставку СМС-повідомлення 28.07.2023 р., сформованою в автоматизованій системі діловодства суду.

09.08.2023 р. постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7134/23 позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 (п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 85 (вісімдесят п`ять) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. Судом встановлено, що 13.06.2023 о 12 год. 00 хв. м.Черкаси, вул.Чайковського, 25, гр. ОСОБА_1 вчиняла хуліганські дії відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: вчиняла конфлікт та на паркані розвішувала ганчір`я, чим порушувала громадський порядок та громадський спокій. ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

25.04.2024 р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 74825378 про виконання постанови № 712/7134/23 та накладений арешт на кошти на усіх рахунках, належних позивачці.

13.09.2024 року постановою Черкаського апеляційного суду поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП - скасовано. Закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені в протоколах обставини не підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції іншими доказами. Разом з тим, апеляційний суд відзначив, що дії, що інкримінуються ОСОБА_1 - вчинення конфлікту та розвішування ганчір`я на паркані, не підпадають під диспозицію ст. 173 КУпАП та не є дрібним хуліганством, адже в матеріалах справи відсутні беззаперечні дії, що такі дії могли порушити громадський порядок і спокій громадян. Окрім того, ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду навела доводи, що дають обґрунтовані підстави стверджувати, що вони не є достатніми для доведеності поза розумним сумнівом її винуватості у вчинені цього правопорушення. Щодо цього апеляційний суд зважує на наявності довідки ПП «ЕСТЕТІК ФУДС» № 54 від 10 червня 2024 року, згідно з якої ОСОБА_1 працює на цьому підприємстві з початком роботи 8.00 год, закінченням 17.00 год, з перервою з 12.00 до 13.00 год. 13 червня 2023 року ОСОБА_1 не перебувала на лікарняному, в щорічній та інших відпустках. Окрім того, допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_4 повідомила, що працює разом з ОСОБА_1 в ПП «ЕСТЕТІК ФУДС». Запам`ятала, що 13 червня 2023 року з 12.00 до 13.00 год. разом обідали зі ОСОБА_1 на цьому підприємстві. Наведені фактичні дані цих доказів, достовірності яким в апеляційного суду не має підстав не довіряти, випливає, що ОСОБА_1 на час інкримінованих їй подій знаходилась за місцем своє робити. Водночас з письмових пояснень ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_2 випливає, що інкриміновані ОСОБА_1 події не відбувались саме 13 червня 2023 року. Будь-яких об`єктивних даних, що ОСОБА_1 13 червня 2023 року о 12.00 год. вчиняла дії, що підпадають під ознаки дрібного хуліганства в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

03.10.2024 р. постановами державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження ВП № 74825378 про виконання постанови № 712/7134/23 та знятий арешт з коштів з усіх рахунків, належних позивачці.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В той же час, як роз`яснено в п. 4Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає розмір моральної шкоди 50000 грн., які вона просить стягнути з відповідачів.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.".

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей11 та 23ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.".

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі №766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до вище зазначеного, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку про недоведеність позивачкою протиправності дій відповідачів у спірних правовідносинах, а відтак причинного зв`язку між діями відповідачів та завданням позиваці моральних страждань, зазначених у позовній заяві.

Сам по собі факт звернення відповідачів до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій щодо них з боку позивачки не є протиправною поведінкою, а є реалізацією передбаченого законом їх права на звернення до компетентних органів для захисту своїх прав та інтересів.

Також відповідачі не можуть бути відповідальними за документи, які оформлені посадовими особами правоохоронних органів у справі про адміністративне правопорушення.

В ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення № 712/7134/23 в установленному порядку за участю позивачки було встановлено відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення. Тривалість розгляду справи № 712/7134/23 значною мірою залежала від поведінки самої позивачки, яка не з`явилась в судове засідання до суду першої інстанції, будучи завчасно повідомленою судом про час та місце судового засідання 09 серпня 2023 року шляхом направлення повістки на номер телефонного зв`язку, вказаний позивачкою при складанні за її участю протоколу про адміністративне правопорушення. Правом на судовий захист позивачка скористалась вже при оскарженні в апеляційному порядку постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 09 серпня 2023 року, під час якого апеляційним судом 13 вересня 2024 року був поновлений позивачці строк для апеляційного оскарження та скасована постанова суду від 09.08.2023р. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд також враховує, що зі змісту пояснень відповідачів від 13.06.2023р. не встановлено факту повідомлення ними неправдивих даних про конкретні обставини, що узгоджується з висновком у постанові апеляційного суду у справі № 712/7134/23 про те, що з письмових пояснень ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_2 випливає, що інкриміновані ОСОБА_1 події не відбувались саме 13 червня 2023 року.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Відповідно до ч.1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про обсяг доказів в обґрунтування розміру судових витрат відповідачів на правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц вказала, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У відзиві на позовну заяву від 16 грудня 2024 року відповідачами зазначено попередній орієнтовний витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн., тобто по 7 грн. на кожного.

На виконання вимог ст. 137 ЦПК України адвокатом поданий договір про надання правової допомоги від 11.12.2024 року № 73 та від 11.12.2024 року № 72, додатковий договір від 26.12.2024 року, акт № 72 прийому наданих послуг, квитанцію про сплату послуг № 72 на суму 15000 грн.

Відповідно до додаткового договору від 26.12.2024 року вартість послуг є фіксованим та складає 15 000 грн. та сплачується клієнтами порівну по 7500 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, що вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачами на професійну правничу допомогу у суді, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги та додаткового договору, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, тривалість розгляду справи, аргументи представника позивача щодо надмірної вартості послуг з надання відповідачам правової допомоги, суд дійшов висновку, що визначений відповідачами розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 15 000 грн. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи надання адвокатом відповідачів послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції для забезпечення ефективної реалізації їх процесуальних прав, беручи до уваги, що витрати на підготування відзиву та заперечення для обох відповідачів є несумірними зі складністю справи та обсягом юридичної та технічної роботи, оскільки фактично зміст заяв по суті в інтересах кожного із відповідачів містить схожі аргументи, тому з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 3000 грн. на кожного.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», Конституцією України, ст.ст. 4, 7, 10, 13, 80, 81,141, 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрісудовихрішень http://reyestr.court.gov.ua.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Дата складання повного тексту рішення 25 березня 2025 року.