Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2762/24 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Коломієць О.С., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №935/2762/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишів Житомирської області,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з 29.04.2014 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 . Вказує, що на момент звернення до суду з даним позовом в Коростишівському районному суді Житомирської області розглядається справа про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Зазначає, що у спільному шлюбі з відповідачем у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що в 2022 році з початком війни вона з дитиною виїхали за кордон. Зазначає, що відповідач проживає окремо, є особою працездатного віку, працює на виробництві по обробці граніту, має достатній постійний неофіційний дохід, при цьому інтересами дитини не переймається взагалі, коштів на її утримання не надає. Стверджує, що відповідач має у власності нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_1 . Стверджує, що відповідач не має інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні. Вважає за доцільне встановити для відповідача аліменти на утримання доньки щомісячно у фіксованій сумі в розмірі 5000,00 грн., зважаючи на її вік, її потреби для достатнього фізичного і духовного розвитку. Стверджує, що вказану суму відповідач має змогу надавати своїй дочці без шкоди для власних інтересів. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 01.10.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до Закону. В задоволенні решти розміру аліментів відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його змінити, збільшивши розмір аліментів до 5000 грн щомісячно.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що надані відповідачем доводи, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, допомагає своїй матері, проживає із співмешканкою та двома неповнолітніми дітьми не є такими, що впливають на розмір аліментів для утримання спільної доньки. Стверджує, що відповідач є особою працездатного віку, не має хвороб та фізичних вад, які б обмежували його у працевлаштуванні. Вказує, що відповідач не надав жодних доказів про те, що він фінансово допомагає своїй матері, а також доказів того, що його мати потребує будь-якого догляду чи допомоги. Зазначає, що проживання відповідача із співмешканкою та її дітьми не є тією обставиною, яка впливає на розмір аліментів для утримання спільної доньки. Вважає, що призначаючи аліменти у розмірі 2500 грн суд першої інстанції виходив з інтересів відповідача, а не з інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене просить рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року змінити, збільшивши розмір аліментів, які стягуються з відповідача до 5000 грн.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку п.3 ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2024 року, справа №935/2158/24.

У сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.10.2014.

Відповідно до довідки від 17.09.2024, виданої школою Фройденталь м. Зольта вбачається, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відвідує школу з 01.08.2023 і у 2024/25 навчальному році навчається у 4 класі, навчання в школі закінчується 31.07.2025.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №397178782 від 30.09.2024, вбачається, що ОСОБА_2 є власником будинку, за адресою: АДРЕСА_3 (набутий в порядку спадкування).

Також встановлено, що відповідно до консультативного висновку «Житомирського обласного онкологічного диспансеру» ЖОР від 15.01.2025 ОСОБА_5 (мати відповідача) має онкологічне захворювання.

Згідно довідки №03 від 14.01.2025 про склад сім`ї слідує, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_6 та її дітьми: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно не працевлаштований, має у власності будинок згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №397178782, допомагає своїй матері, яка має онкологічне захворювання, проживає разом зі співмешканкою та двома неповнолітніми дітьми, а також те, що позивачем не зазначено відомостей про стан здоров`я та матеріальне становище дитини і матеріальний стан позивача, а обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батьків.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» передбачено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років встановлюється в розмірі 3196 гривень.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №158/1638/18.

У справі, що переглядається відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність домовленості між сторонами щодо способу виконання ОСОБА_2 свого обов`язку по утриманню дитини, зокрема, щодо розміру аліментів, а звернення ОСОБА_1 з вимогами про стягнення таких в судовому порядку свідчить про відсутність такої домовленості між ними.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення коштів на утримання доньки в розмірі 5000 грн щомісячно, позивач посилалася на те, що відповідач є особою працездатного віку, працює на виробництві по обробці граніту, має достатній постійний неофіційний дохід, інших утриманців немає.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обмежилася наданням суду копії власного паспорта, копії свідоцтва про народження дитини, копії свідоцтва про шлюб, копії власного закордонного паспорта, копії закордонного паспорта дитини, копії паспорта дитини, довідки про місце проживання і навчання дитини та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Будь-яких доказів матеріального стану відповідача, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, її стану здоров`я, позивачкою надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Відтак, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вищезазначені обставини, а позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, таких доказів не надала.

Судом першої інстанції також враховано обов`язок та відповідальність обох батьків за забезпечення дитини в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, необхідних для належного розвитку дитини та обов`язок батька дитини щодо належного утримання дитини, яка з ним не проживає.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року №831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів у розмірі 5000 грн з підстав подорожчання цін та збільшення у зв`язку з цим матеріальних затрат на дитину не є підставою для задоволення позову в повному обсязі, оскільки сам по собі факт наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт підвищення цін на основні групи товарів не може слугувати підставами для задоволення заявленого позову, оскільки такий випадок передбачено оскаржуваним рішенням суду, у якому зазначено, що розмір аліментів не може бути меншим за 50% від прожиткового мінімуму дитини.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у частині 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач не позбавлена права звернутись з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, або ж з позовом про збільшення розміру стягнутих аліментів, у випадку доведеності матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що рішення суду першої інстанції не відповідає принципам законності та обґрунтованості, і ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм матеріального і процесуального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення аліментів у визначеному судом розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням фактичних обставин справи, матеріального становища сторін та їх дитини, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді