Справа №464/7444/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Маковської Д.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 12.04.2024 між ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛІГЛ» було укладено договір про надання правничої допомоги №12042431, предметом якого є послуги з підготовки та подачі процесуальних документів для отримання земельної ділянки під будівництво від держави. Позивач зазначає, що він виконав усі свої зобов`язання за договором, зокрема надав усі необхідні документи та 12.04.2024 сплатив вартість за надання юридичних послуг в загальному розмірі 50000, 00 грн. ОСОБА_1 стверджує, що після підписання договору, відповідачем не вчинено жодних дій на виконання зобов`язань за договором. 26.09.2024 позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» було направлено претензію-вимогу про повернення коштів через невиконання зобов`язань, однак відповіді він не отримав. ОСОБА_1 вважає, що відповідач у зв`язку з невиконанням договору повинен повернути йому кошти, як сторона договору про надання / юридичних послуг, відшкодувати збитки у подвійному розмірі, тобто 100000, 00 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000, 00 гривень, що завдану у зв`язку з невиконанням зобов`язання. Враховуючи наведене, просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

05.12.2024 року справа надійшла на адресу Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.12.2024 року відкрито загальне судове провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимог підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить таку задовольнити. Проти заочного розгялду справи не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2024 між ОСОБА_1 та ТзОВ «ЛІГЛ» було укладено договір про надання правничої допомоги №12042431 /а.с. 21-22/.

Відповідно до пункту 1.2 предметом договору є юридичні послуги з підготовки та подачі процесуальних документів для отримання земельної ділянки під будівництво від держави.

Згідно пункту 2.1.2. виконавець зобов`язується приступити до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п.1.2 цього договору у повному обсязі, своєчасно і якісно, керуючись чинним законодавством України, а також іншим нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2.2.1. замовник зобов`язується своєчасно надати виконавцю наявні достовірні дані та документи, необхідні для надання юридичних послуг, зазначених в п.1.2. цього договору. Згідно з п. 2.2.2. замовник також зобов`язується сплатити юридичні послуги, зазначені в п. 1.2. цього договору, в порядку та терміни, зазначені в розділі 3 цього договору.

Відповідно до п.3.1 договору вартість надання юридичних послуг, зазначених в п.1.2 цього договору становить 50000, 00 грн.

Згідно з розділом 4 договору «Термін дії договору», договір вступає в силу з моменту підписання сторонами. Договір може бути розірваний, як замовником, так і виконавцем, у випадку, передбаченому цим договором та діючим законодавством України. Факт надання послуг та термін дії цього договору закінчується підписанням Акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язання за договором виконав належним чином, а саме: 12.04.2024 року сплатив 20000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією №7 та 16.04.2024 року сплатив 30000, 00 грн., що підтверджується квитанцією №9 /а.с. 23, 24/.

26.09.2024 року ОСОБА_1 на адресу ТзОВ "ЛІГЛ" направлено вимогу про повернення коштів через невиконання зобов`язань, що підтверджується її копією /а.с. 26-31/.

Позивач стверджує, що після підписання договору ТзОВ "ЛІГЛ" не здійснило жодних дії на виконання зобов`язань за договором.

Однак, ТзОВ "ЛІГЛ" добровільно кошти сплачені ОСОБА_1 на виконання умов договору не повернуло.

Акт про надання юридичних послуг, який свідчив би про виконання умов договору виконавцем не датований, тому суд не приймає такий до уваги, оскільки з такого не можливо встановити чи були виконані зазначені в даному акті послуги, а якщо були, то коли саме виконані.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено перелік умов дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із положеннями п. 4 ч. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Покликання позивача щодо наявності підстав для визнання недійсним зазначеного договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з підстави включення до такого несправедливих умов, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, тому між сторонами виникли правовідносини, правове регулювання яких здійснюється згідно з главою 63 ЦК України.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.11.2021 у справі №191/2617/19.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до наведених положень ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на наявність підстав для недійсності договору, оскільки відповідачем ТзОВ «ЛІГЛ», після підписання такого, не було здійснено жодної дії на виконання зобов`язань. Окрім цього, зазначає, що договір містить несправедливі умови.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України), обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 522/23819/15-ц.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До правовідносин, що виникли між сторонами, не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави стверджувати про наявність підстав для визнання недійсним правочину у відповідності до ст.18 цього Закону, з підстав включення до такого, на думку позивача, несправедливих умов, що порушують права споживача, а в даному випадку ОСОБА_1 .

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що наявні підстави для визнання недійсним договору про надання правової допомоги, а саме не доведено, що зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Також не доведено відсутність волевиявлення учасників правочину для вчинення такого та те, що такий правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Сторонами під час укладення договору, досягнуто усіх істотних умов такого правочину. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання правничої допомоги №12042431 від 12.04.2024 року.

Крім того, оспорюваним договором передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (розділ 5 договору), а також пунктом 4.1 передбачено, що договір може бути розірваний, як замовником, так і виконавцем, у випадку, передбаченому цим договором, та діючим законодавством України

Невиконання відповідачем (виконавцем) умов договору також не може слугувати підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, оскільки згідно з квитанцями долученими до матеріалів справи сплатив відповідачу 50000, 00 грн. в якості оплати за договором про надання правничої допомоги №12042431. Відповідачем ТзОВ «ЛІГЛ» не надано доказів виконання своїх зобов`язань позивачу за оспорюваним договором, зокрема щодо надання йому юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 договору, відтак суд приходить до висновку, що з відповідача ТзОВ «ЛІГЛ» на користь позивача підлягає стягненню 50000, 00 грн, сплачених ним відповідно до договору про надання правничої допомоги №12042431 від 12.04.2024, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачу, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього її заподіянні. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності з заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача не має, оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність завданої йому шкоди, відповідного розміру обґрунтованої моральної шкоди.

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, при зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5000 гривні 00 копійок за частково задовллену вимогу майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 203, 215, 509, 526, 626, 627, 628, 638, 901, 903, 906, 1167 ЦК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 50000, 00 грн, сплачених за договором про надання правничої допомоги №12042431 від 12.04.2024 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» в дохід держави судовий збір 5000 грн. 00 коп. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення проголошено31.03.2025 року о 16 год . 00 хв.

Суддя О.Р. Юрків.