Номер провадження: 22-ц/813/1082/25
Справа № 523/1890/17
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Форманюк Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення відсотків, нарахованих за користування кредитом та пені (т. 1, а.с. 2-5).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.02.2024 позовні вимоги вирішено задовольнити. А саме суд вирішив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за № 0 від 02 липня 2007 року, а саме: 55981,64 доларів США заборгованості по відсоткам, нарахованим за строк з 12.10.2010 по 31.12.2016; 20811 грн 45 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 25.01.2016 по 25.01.2017; 622759 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 25.01.2016 по 25.01.2017; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 35330 грн 41 коп. рівними частинами, тобто 17665 грн 20 коп. з кожного (т. 1, а.с. 206-210).

06.03.2024, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Форманюк Олена Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, адже справу було розглянуто без закриття підготовчого засідання у справі, без постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження, без постановлення ухвал щодо розгляду по суті клопотань про витребування справи та залишення позовної заяви без розгляду, в тому числі без надання сторонам можливості надати свої пояснення у справі. Також апелянт стверджує, що відновлюючи провадження по справі ухвалою від 16.05.2023, суд першої інстанції посилається на вимоги ст. 254 ЦПК України, які передбачають, що провадження поновлюється після усунення обставин, що викликали його зупинення, однак не було належним чином перевірено чи були усуненні дані обставини та не враховано, що останній контракт відповідача мав бути припиненим лише 17.11.2023, при цьому, з 29.11.2017 по 29.11.2020 та з 05.11.2020 по 17.11.2023 відповідачем були укладені контракти про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. Окрім наведеного, на думку апелянта, судом першої інстанції помилково не було застосовано строк позовної давності та в оскаржуваному рішенні помилково зазначено про відсутність підстав для такого застосування, оскільки стягнувши вже один раз заборгованість за кредитним договором та отримавши судове рішення, яке набрало законної сили і виконавчі листи 19.08.2017, позивач не мав права 01.02.2017 знову звертатися з позовом про стягнення додаткових сум відсотків, пені тощо, адже позивач скористався своїм правом дострокового повернення кредиту і дія кредитного договору припинилася в жовтні 2010 року, коли позивач звернувся до суду із позовом в рамках цивільної справи № 2-1006/11. Разом з тим, справу було розглянуто без участі відповідачі та їх представників, які надали до суду належні докази того, що ОСОБА_1 07.02.2024 перебуватиме на цілодобовому чергуванні, у зв`язку із чим не може з поважних причин покинути службу і бути присутнім у судовому засіданні (т. 2, а.с. 1-9).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Форманюк О.М. та апелянт підтримали апеляційну скаргу. Відповідач ОСОБА_2 , також, підтримала апеляційну скаргу. Позивач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що станом на 25.01.2017 розрахована заборгованість по кредитному договору, котра не була предметом розгляду цивільної справи №2-1006/11 та складається з: - 55981,64 доларів США заборгованість по відсоткам, нарахованим за строк з 12.10.2010 року по 31.12.2016 року; - 20811 грн 45 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 25.01.2016 по 25.01.2017; - 622759 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 25.01.2016 по 25.01.2017.

Стороною відповідачів будь-яких заперечень щодо розрахунку заборгованості АТ «Укрсиббанк» не надано. 02.07.2007 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 строком з 02.07.2007 до 02.07.2028. Позовні вимоги по зазначеній справі не були предметом судового розгляду по цивільній справі №2-1006/11 (3% річних та пеня розраховані за нові періоди), тому підстав для застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог не має. Так суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що АТ «УкрСиббанк» звертались до суду 28.10.2010 з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.07.2007, справа № 2-1006/11.

Апеляційний судом були витребувані матеріали цивільної справи № 2-1006/11 для огляду в судовому засіданні з метою перевірки доводів апеляційної скарги та правильного встановлення обставин справи.

З матеріалів цивільної справи № 2-1006/11 вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» 28.10.2010 звернулися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.07.2007 про надання кредитних коштів в сумі 58 780 доларів США, який був укладений з ОСОБА_1 , поручитель ОСОБА_2 , на строк до 02.07.2028 зі сплатою 12,5% річних.

Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість, до якої входили: сума заборгованості за кредитом 443879,38 грн, що в еквіваленті складало 56 116,94 дол. США; сума заборгованості по процентам за користування кредитом 121 593,75 грн, що в еквіваленті складало 15 372,35 дол. США; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 6113,38 грн, що в еквіваленті складало 772,88 дол. США; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 15993,49 грн, що в еквіваленті складало 2021,96 дол. США. Заборгованість розрахована станом на 12.10.2010 на загальну суму 587 580 грн (а.с. 1-3, справа № 2-1006/11).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2011 позов був задоволений та суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 587 580 грн та судові витрати у розмірі 1700 грн (а.с. 178-180, справа № 2-1006/11).

Вказане рішення було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2011 (а.с. 207-209, справа № 2-1006/11). В подальшому рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

В липні 2017 року Банк звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.07.2007, яка складається з заборгованості за відсотками в сумі 55981,64 дол. США за період з 12.10.2010 по 31.12.2016, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 208115,45 грн за період з 25.01.2016 по 25.01.2017; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 622 759 грн за період з 25.01.2016 по 25.01.2017.

Отже, з наведеного вбачається, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку ст. 1050 ЦК України. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вказане узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду в постановах від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13), від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12). Тому, оскільки кредитор змінив строк дії кредитного договору, то право нараховувати проценти та інші платежі в порядку та розмірах, передбачених кредитним договором, припинилось. А отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вимоги про стягнення боргу в порядку ст. 625 ЦК України кредитор не заявляв.

За таких обставин, апеляційний суд задовольняє частково апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції. В контексті вище наданої оцінки обставинам справи, інші доводи апеляційної скарги не вливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин.

Відповідно до пп. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Форманюк Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складений 19 березня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк