Провадження №22-ц/812/495/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №489/175/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 18 грудня 2024 року, повний текст складено того ж дня, за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (далі МКП «Миколаївводоканал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню міста Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 690» та керуючись нормами частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 633, 634 ЦК України, позивач опублікував публічну пропозицію (оферту) про укладення індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що є публічним договором приєднання, яка поширюється на споживачів. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті позивача співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з підприємством, власники індивідуальних житлових будинків не вчинили дії щодо відключення (відмови) від послуги підприємства. Відповідачами не надавалось до позивача заяв та підтверджувальних документів з питання тимчасової відсутності або заяв на опломбування запірних вентилів у квартирі. Від боржників не надходило заяв щодо припинення користування послугами. Свої обов`язки щодо надання послуг МКП «Миколаївводоканал» виконував в повному обсязі та належним чином. Скарг та претензій від відповідачів для здійснення перерахунку вартості послуг за період її ненадання, надання невідповідної якості не надходило. Згідно пунктів 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», статті 68 ЖК України на споживачів послуг з водопостачання та водовідведення покладено обов`язок своєчасної щомісячної сплати зазначених послуг. Відповідачі, місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , оплату за отримані послуги своєчасно та в повному обсязі не проводили. Дані про право власності на зазначене приміщення відповідачі не надавали. Наслідком систематичної неналежної оплати споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 21 листопада 2016 року по 10 січня 2024 року є заборгованість у сумі 38411 грн 22 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку вищевказану заборгованість та 2422 грн 40 коп. судового збору.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила залишити позовні вимоги без задоволення, зазначаючи про свою незгоду із сумою заборгованості. Зазначала в обґрунтування відзиву, що борг на 01 січня 2021 року в сумі 5874 грн 72 коп. не підлягає стягненню, оскільки нарахований за межами позовної давності. Нею не оспорюється сума заборгованості у розмірі 13189 грн 44 коп. за період з 10 січня 2021 року (початок відліку строку позовної давності) до 12 квітня 2022 року (коли російські війська здійснили підрив водогону, що постачав питну воду до м. Миколаєва), коли до її оселі надавалася послуга належної якості. Враховуючи встановлений законодавством місячний платіж з 10 січня 2021 року у сумі 874 грн 14 коп. на трьох осіб, який мав дію до 31 грудня 2021 року, сума боргу склала 10425 грн. Вказана сума нею не оспорюється. Щомісячний платіж з 01 січня 2022 року у сумі 921 грн 48 коп. на трьох осіб, який мав дію до звернення позивача до суду, сума боргу з урахуванням строку до 12 квітня 2022 року склала 2764 грн 44 коп., яка також нею не оспорюється. Отже, загальна сума боргу, яка нею не оспорюється, становить 13189 грн 44 коп. Починаючи з 12 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року послуга з централізованого водопостачання та водовідведення позивачем не надавалася взагалі у зв`язку з підривом водогону російськими військами. Починаючи з 09 травня 2022 року позивач як надавач послуги питної води, постачаючи технічну воду, яка не відповідає вимогам державного стандарту та державним санітарним нормам, та не має законного права здійснювати розрахунок щомісячних платежів та таку послугу. Позивач, подаючи до суду позов, розрахункову таблицю щомісячних платежів, надаючи послугу зниженої якості, не застосував вимоги, затверджені Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі. Крім того, під час воєнної агресії з боку Росії вона з дитиною та матір`ю вимушено з 19 березня 2022 року покинула Україну та виїхала на тимчасове місце проживання до Німеччини, де проживала до 05 грудня 2022 року, проте за вказаний період їй нараховували заборгованість за надані послуги неналежної якості. Загальна сума заборгованості, яку відповідачка визнає, складає 16461 грн 05 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 березня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 38411 грн 22 коп. та судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. - з кожного по 1211 грн. 20 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2024 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 грудня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 32536 грн 50 коп. та судовий збір у розмірі 2051 грн. 50 коп. - з кожного по 1025 грн. 75 коп.

Рішення суд мотивував тим, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, мають заборгованість за спожиті послуги, яка в добровільному порядку не відшкодовано. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з в межах позовної давності шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості за період з 12 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року у загальному розмірі 32536 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неповністю досліджено та не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які мають значення для справи, її запереченням проти позову, а тому просить його скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 23568 грн 23 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не здійснено процесуальних дій відносно надсилання клопотання позивача про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним щодо перебування відповідачки з дитиною за межами України на адресу ОСОБА_1 , що позбавило її можливості для подання додаткових доказів, зазначених у клопотанні, щодо перетинання державного кордону України від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, заявити клопотання про надання додаткового строку для подання додаткових доказів, міркування, заяви по суті справи, роз`яснення відносно даного спору, що є явним порушенням норм процесуального права, принципу рівності сторін у наданні доказів. Як вбачається з рішення суду, у мотивувальній частині рішення суд не навів правового обґрунтування відхиленню доказів перебування відповідачки у місті Клеве Німеччина, а отже і невикористання нею у період 19 березня 2022 року до 05 грудня 2022 року послуг з водопостачання та водовідведення. Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні повністю не дослідив та не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які мають суттєве значення для справи, а саме те, що починаючи з 12 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року послуга з централізованого водопостачання та водовідведення взагалі не надавалась позивачем у зв`язку з підривом водогону російськими військами. Даний факт є загально відомим та не потребує доказування. Судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню у даній справі, що призвело до винесення у судовому рішенні несправедливої суми заборгованості. ОСОБА_1 вказує, що суд, всупереч нормам процесуального права, не перевірив наявність за вказаним нею посиланням, тобто не встановив з належних і допустимих доказів невідповідності складу і властивостей холодної води державному стандарту на питну воду та вимогам санітарного законодавства, надання послуги неналежної якості, яка почалася саме з 9 травня 2022 року, а не з моменту складання акту-претензії, як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні. Суд застосував норми права, які ще не мали законної сили відносно даного спору, а саме постанову Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року, хоча МКП «Миколаївводоканал» звернувся до суду з позовом 10 січня 2024 року та вважає, що зазначені норми, на які посилається суд в судовому рішенні, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Миколаївводоканал» зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, зокрема, щодо проведення перерахунку отриманих послуг та пропуску позовної давності не відповідають чинному законодавству і просить врахувати заперечення при розгляді апеляційної .

З урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України справа судом апеляційної інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Щодо долучених сторонами до апеляційної скарги та відзиву на неї нових доказів.

Частинами 1-4, 10 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до частини 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів відхилила клопотання відповідачки ОСОБА_1 про долучення нових доказів: копій заяви ОСОБА_1 до МКП «Миколаївводоканал» від 24 грудня 2024 року про здійснення перерахунку заборгованості у зв`язку із перебуванням за межами України, відповідь на цю заяву позивача від 01 січня 2025 року, листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24 січня 2025 року про перетин державного кордону України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , заяви до позивача від 25 лютого 2025 року.

Письмові докази, про долучення яких апеляційним судом просить відповідачка, є новими доказами, які отримані після ухвалення судом рішення, яке оскаржується, та стосуються обставин, які виникли після його ухвалення, а тому відсутні підстави для їх розгляду судом апеляційної інстанції, тому у їх долученні до справи відмовлено.

Письмові докази, які долучені представником відповідача до відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів не приймає та не розглядає, оскільки порушений процесуальний порядок подання доказів всупереч вимогам частини 10 статті 83 ЦПК України клопотання про долучення їх апеляційним судом не заявлено.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним положенням закону відповідає не повною мірою.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що ММП «Миколаївводоканал» надає населенню міста Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 16 січня 2024 року за № 16.27- за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 47).

За цією адресою позивачем відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно з яким наявна за споживання послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість за період з 21 листопада 2016 року по 10 січня 2024 року в сумі 38411 грн. 22 коп., з яких 37335 грн. 38 коп. вартість послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і 875 грн. 84 коп. абонентська плата (а.с. 29-32), з метою стягнення якої ММП «Миколаївводоканал» заявлений позов.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_1 просила про застосування до заявлених вимог про стягнення заборгованості станом на 01 січня 2021 року в сумі 5874 грн. 72 коп. наслідків пропуску позивачем позовної давності, за іншій період визнала заборгованість частково.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж закону централізованого водопостачання, централізованого водовідведення віднесено до комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).

Частинами 2-4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску.

Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам.

Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами 2-3 статті 24 цього ж закону критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача.

Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

З 13 серпня 2019 року набрали чинності та діють Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. N 690, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг.

Відповідно до пункту 7 Правил, виконавець забезпечує безпечне та безперервне постачання питної води споживачу, якість та тиск якої повинні відповідати вимогам законодавства та умовам договору.

Відповідно до пункту 8 Правил, параметри якості питної води повинні відповідати вимогам державних санітарних норм і правил на питну воду.

Значення тиску питної води повинно відповідати параметрам, встановленим державними будівельними нормами.

Критерієм якості послуг з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача.

Відповідно до пункту 37 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць.

Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.

Відповідно до пункту 39 Правил споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли фактичні відносини щодо надання відповідних комунальних послуг.

Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надавали, однак послуги не оплачували.

Згідно з частиною 3 статті 11, частиною 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 68, 162 ЖК України наймачі житлових приміщень (власники) зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду» також встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, неналежно виконували свої зобов`язання з оплати цих комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з останніх заборгованості.

Натомість колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду щодо розміру заборгованості відповідачів з таких міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав, що відсутні законні підстави для стягнення такої заборгованості за період з 21 листопада 2016 року по 11 січня 2021 року через пропуск щодо них позивачем позовної давності. Рішення суду позивачем не оскаржується, відповідачка в апеляційній скарзі також не наводить доводів щодо неправильності такого висновку суду, а тому апеляційний суд не переглядає рішення в цій частині.

Щодо доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про наявність підстав для ненарахування оплати за послуги з водопостачання та водовідведення за двох осіб (неї та доньки ОСОБА_3 ) у зв`язку з тим, що вони з 19 березня 2022 року по 04 грудня 2022 року через збройну агресію рф перебували за межами України та послугами позивача не користувалися.

В редакції, яка була чинною на день звернення до суду з позовом (11 січня 2024 року), підпункт 7 пункту 45 Правил передбачав, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Тобто законодавцем визначений підстави, умови для непроведення споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, а також порядок використання такого права шляхом звернення із заявою до виконавця з наданням підтверджуючих документів.

Оскільки ОСОБА_1 на день розгляду справи судом першої інстанції не скористалася своїм правом на звернення до позивача для підтвердження неотримання послуг, а долучені нею до справи документи (а.с. 91-94) не дозволяють встановити строк та місто перебування у визначений нею період за межами України, зокрема через те, що викладені не державною мовою, суд обґрунтовано не взяв такі доводи до уваги.

За такого відсутні підстави для виключення періоду з 19 березня 2022 року по 04 грудня 2022 року з нарахування заборгованості і в апеляційного суду, що не позбавляє права ОСОБА_1 у визначеному Правилами порядку звернутися до виконавця послуг для перерахунку заборгованості.

Щодо періоду нарахування заборгованості з 12 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року (27 днів).

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, що Централізоване водопостачання припинилося подаватися в м. Миколаїв 12 квітня 2022 року через те, що війська рф пошкодили водогін, який постачав воду з Херсонської області. Оскільки водогін знаходився на тимчасово окупованій території, усунути пошкодження було неможливо. Запустити централізоване водопостачання у місті вдалося тільки 09 травня 2022 року і то лише для технічних потреб.

Даний факт є загальновідомим та не потребує доказування.

Тобто протягом 27 днів у мешканців міста Миколаєва було відсутнє централізоване водопостачання.

Як зазначено в пункті 11 Правил у разі застосування перерв у наданні послуг, визначених цим пунктом, плата за послуги за час таких перерв не нараховується.

Відповідно до пункту 40 Правил у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуг в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором.

За такого за період відсутності у місті Миколаєві централізованого водопостачання позивач безпідставно нарахував відповідачам оплату за послуги, які фактично ними не отримувались, тому в цій частині колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги, натомість не погоджується з розрахунком, наведеним ОСОБА_1 , а саме, що заборгованість слід зменшити на 900 грн. 79 коп., з яких 436 грн. 90 коп. заборгованість за водовідведення та 463 грн. 89 коп. заборгованість з водопостачання, оскільки таке суперечить наявним у справі доказам.

Насамперед, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідачів від оплати послуг з водовідведення з 12 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року.

Так, згідно із пунктом 7 Правил критерієм якості послуг з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача.

Відповідачами не доведено належними та допустимими доказами, що у вказаний період часу позивач не надавав послуги з централізованого водовідведення.

Також, згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості за період з 12 квітня по 12 травня 2022 року (30 днів) відповідачам нарахована оплата за споживання 17,61 куб. м води, тобто 0,587 куб. м за день, що становить 10 грн. 297 коп., а тому за 27 днів нараховано 278 грн. 02 коп. Саме на таку суму слід зменшити розмір стягнутої судом заборгованості за водопостачання.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який виснував про відсутність підстав для проведення перерахунку вартості наданих позивачем послуг, починаючи з 09 травня 2022 року через надання води зниженої якості (не питної).

Так, відповідачка ОСОБА_1 наполягала на тому, що позивач зобов`язаний був за спірний період нарахування заборгованості з 09 травня 2022 року з власної ініціативи провести її перерахунок через те, що подає споживачам воду неналежної якості, посилаючись на положення Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 (далі - Порядок № 151).

Так згідно пунктів 2, 3 Порядку № 151 у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги.

Натомість вказаний Порядок діяв до 10 лютого 2024 року і втратив чинність у зв`язку із введенням в дію Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року № 127 (далі Порядок № 127).

Згідно пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року № 127 «Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості» затверджений Порядок здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, що додається, а також установити, що Порядок, затверджений цією постановою, не застосовується на територіях, які включено до затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією: з дати виникнення можливості бойових дій до дати припинення можливості бойових дій та протягом трьох місяців з дати припинення такої можливості; з дати початку бойових дій до дати завершення бойових дій та протягом трьох місяців з дати їх завершення; з дати початку тимчасової окупації до дати завершення тимчасової окупації та протягом трьох місяців з дати її завершення.

Так, до Переліку територій громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 09 травня 2022 року, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11 травня 2022 року № 89), до територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 09 травня 2022 року, віднесена Миколаївська міська територіальна громада Миколаївської області. Цей наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року, відповідно до якого Миколаївська міська територіальна громада станом на 11 листопада 2022 року і на день розгляду справи входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

За такого колегія суддів доходить до переконання, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Порядку № 127, яким унормовано порядок проведення перерахунку за отримані споживачами послуги, зокрема, в особливих умовах перебування території в зоні бойових дій, тому відсутні підстави для проведення перерахунку вартості отриманих послуг з постачання питної води відповідачам у зв`язку із відхиленнями у якості води.

З урахуванням того, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання води у період ненадання такої послуги ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, його слід на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості з 32536 грн. 50 коп. до 32258 грн. 48 коп. (32536 грн. 50 коп. - 278 грн. 02 коп.).

Тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено, внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково (на 83,98%), слід провести відповідний розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам 2034 грн. 33 коп. (83,98% х 2422 грн. 40 коп.).

Відповідачка при поданні апеляційної скарги сплатила 222 грн. 63 коп. судового збору

з урахуванням частини оскаржуваної заборгованості. Її вимоги, викладені в апеляційній скарзі щодо зменшення заборгованості на 8968 грн. 27 коп., задоволені частково, суму заборгованості зменшено на 278 грн. 02 коп., тобто вимоги задоволені на 3,1%, тому їй слід компенсувати за рахунок позивача 6 грн. 90 коп.

За такого з урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2027 грн. 43 коп. судового збору, тобто по 1013 грн. 72 коп. з кожного.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 грудня 2024 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», , 32258 грн. 48 коп. заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також по 1013 грн. 72 коп. судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________

Повна постанова складена 25 березня 2025 року