Справа № 203/7695/24
Провадження № 2/0203/672/2025
13.03.2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Пилипенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відновлення порушених трудових прав та стягнення вихідної допомоги при звільненні,
23 грудня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Краснолиманське» про відновлення порушених трудових прав та стягнення вихідної допомоги при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що, починаючи з 18 березня 2024 року, перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». У зв`язку із систематичним порушенням законодавства України про працю з боку відповідача, яке полягає у несвоєчасній виплаті заробітної плати, 07 жовтня 2024 року позивач написав заяву про звільнення його 07.10.2024 р. за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-місячного середнього заробітку. Позивачеві було відмовлено у прийнятті заяви за фактичним місцем знаходження підприємства, тому 07 жовтня 2024 року позивач направив заяву про звільнення на юридичну адресу відповідача поштою (цінним листом з описом вкладення). 06 листопада 2024 року відправлення було повернуто позивачу у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. На момент звернення до суду трудові відносини позивача не припинені. Тому позивач просить визнати його, прохідника підземного 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільненим 07 жовтня 2024 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ТОВ «Краснолиманське», зобов`язати відповідача видати йому належним чином заповнену трудову книжку з відповідним записом про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 163 143 грн. 72 коп., а також вирішити питання про стягнення судових витрат по справі. (а.с.1-3)
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, а також витребувано від відповідача додаткові докази. (а.с.25-26)
Позивач в судові засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій вона просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. (а.с.28)
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. (а.с.а.с.27, 32, 35) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверти, направлені на адресу відповідача, повернулись до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.30, 33)
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 березня 2024 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», де працює на посаді прохідника підземного 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, що підтверджується копією трутової книжки серії АХ № 340389. (а.с.20-21)
Роботодавець несвоєчасно та не в повному обсязі виплачував позивачеві заробітну плату, що підтверджується довідкою про нараховану заробітну плату та розрахунковим листком Товариства за серпень 2024 року. (а.с.а.с.18, 19)
Як зазначено позивачем, 07 жовтня 2024 року позивач написав заяву про звільнення його 07.10.2024 р. за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-місячного середнього заробітку. Позивачеві було відмовлено у прийнятті заяви за фактичним місцем знаходження підприємства.
07 жовтня 2024 року позивач направив заяву про звільнення на юридичну адресу відповідача поштою (цінним листом з описом вкладення). (а.с.а.с.14, 15)
06 листопада 2024 року вищевказане відправлення було повернуто позивачу у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. (а.с.8)
На момент звернення до суду трудові відносини позивача не припинені.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Положеннями ст.2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно зі ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (абз.4 ст.22 КЗпП України).
Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст.38, 39), з ініціативи роботодавця (ст.ст.40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст.45).
Нормами ст.38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.
У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
Тобто, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи.
Вказання працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 зазначила, що «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним».
Добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань відповідачем, не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від розгляду звернень працівників, у тому числі позивача, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою статтею 43 Конституції України (право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується).
Згідно вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою судді від 24 грудня 2024 року було витребувано від ТОВ «Краснолиманське» відомості про заборгованість по заробітній платі та відомості про середню заробітну плату за серпень та вересень 2024 року ОСОБА_1 .
Станом на день розгляду справи ухвала про витребування доказів залишилась не виконаною, витребувані докази на адресу суду не надійшли.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про звільнення від 07.10.2024, працівник просить звільнити його з займаної посади за власним бажанням з мотивів порушення строків виплати заробітної плати. Даний факт підтверджується копією розрахункового листка та копією постанови про відкриття виконавчого провадження, доданих до матеріалів позовної заяви.
Будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин, відповідачем надано не було.
За правилом ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Таким чином, зважаючи на викладене, оскільки у заяві про звільнення позивачем наведено факти порушення ТОВ «Краснолиманське» законодавства про працю в частині визначених строків виплати заробітної плати, які були підтверджені належними доводами у суді та мали б бути визнані роботодавцем, що є безумовною підставою для звільнення працівника саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем, шляхом визнання ОСОБА_1 , прохідника підземного 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільненим 07 жовтня 2024 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське».
Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст.48 КЗпП України).
Згідно з п.п.2.26, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Враховуючи викладене, заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем, шляхом зобов`язання відповідача видати позивачу належним чином заповнену трудову книжку з відповідним записом про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.
Відповідності до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (ст.ст.38, 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахування того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 631 грн. 44 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 7, 10, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 274, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відновлення порушених трудових прав та стягнення вихідної допомоги при звільненні задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), прохідника підземного 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільненим 07 жовтня 2024 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське».
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» видати ОСОБА_1 належним чином заповнену трудову книжку з відповідним записом про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня підписання повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення підписано 18.03.2025 р.
Суддя С.В. Єдаменко