Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/519/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
25 березня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Молодіжного житлово-будівельного кооперативу №114 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території,
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Утримання та експлуатацію означеного багатоповерхового будинку здійснює МЖБК №114.
Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, відповідач отримує та споживає житлово-комунальні послуги, що включать утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, послуги прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, купівлю електричної енергії, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку тощо. У зв`язку із цим, позивач робить висновок, що між МЖБК №114 та відповідачем склались договірні правовідносини, які породжують цивільні права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг у порядку, передбаченому ст.11 ЦК України.
Рішенням засідання загальних зборів МЖБК №114 від 29.05.2018 було прийнято рішення встановити з 01.06.2018 тариф на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для 1-2 поверхів в розмірі 2,7 грн/м2, для інших 2 грн/м2. За необхідності проведення ремонту будинку, труб теплоносіїв, заміни каналізаційних труб у підвалі було прийнято рішення здати додатково на ремонтні роботи по 500 грн з кожної квартири.

Надалі, рішенням загальних зборів членів МЖБК №114 від 21.09.2021 було прийнято рішення підвищити тариф на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території до 5 грн/м2.

Також було вирішено встановити загальнобудинковий лічильник на опалення, у зв`язку з чим було затверджено одноразовий внесок членів кооперативу у таких розмірах: для 1-кімнатних квартир 2000 грн з квартири, для 2-кімнатних квартир 3000 грн з квартири, та для 3-кімнатних квартир 3800 грн з квартири.

Окрім того було прийнято рішення провести реконструкцію, ремонт покрівлі, на що також було затверджено одноразовий внесок членів коопертиву (співвласників багатоквартирного будинку) у розмірі 2000 грн з квартири.

Водночас, як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюються права та обов`язки члена кооперативу, своїх обов`язків щодо виконання рішень загальних зборів кооперативу, зокрема, зі сплати щомісячних та одноразових внесків за користування наданими їй послугами, у встановленому для членів МЖБК №114 порядку, не здійснює у зв`язку з чим, за період з 01.01.2018 до 30.11.2024 має заборгованість перед позивачем у розмірі 14530,10 грн, з яких: 10530,10 грн за утримання будинку та прибудинкової території, 2000 грн за ремонт покрівлі даху, 2000 грн за встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 14530,10 грн, з яких: 10530,10 грн за утримання будинку та прибудинкової території, 2000 грн за ремонт покрівлі даху, 2000 грн за встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, а також судові витрати (судовий збір і витрати на правничу допомогу адвоката).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом МЖБК №114 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 14 год 00 хв 03 лютого 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси.

30 січня 2025 року на адресу суду від представника громадянина України ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , адвоката Війтенка Вадима Юрійовича надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є неналежним відповідачем, оскільки ніколи не була власником квартири АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2025, що занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи був відкладений до 08 год 30 хв 27 лютого 2025 року з підстав неналежного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2025, що занесена до протоколу судового засідання, у розгляді справи була оголошена перерва до 14 год 00 хв 07 березня 2025 року з підстав задоволення клопотання представника позивача адвоката Ковтуна А.В. для надання письмових пояснень.

Судове засідання, що було призначене о 14 год 00 хв 07 березня 2025 року, було відкладене до 08 год 30 хв 25 березня 2025 року у зв`язку із неявкою у засідання усіх учасників справи.

Представник позивача адвокат Ковтун А.В. у судове засідання 25 березня 2025 року не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд» як позивача, так і його представника адвоката Ковтуна А.В., що отримані цими учасниками справи 11.03.2025 о 19 год 25 хв 21 сек. Водночас представник позивача адвокат Ковтун А.В., 03.03.2025 подав до суду заяву (вхідний №8606/25 від 04.03.2025) про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 25 березня 2025 року о 08 год 30 хв повторно не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила(ч.8 ст.178 ЦПК України передбачено, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами).

У зв`язку із цим 25 березня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом МЖБК №114 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..

Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна від 14.12.2021 за №290279630 (а.с. 10).

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1084653 від 03.02.2025, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , починаючи із 26.10.2010 на підставі договору дарування №2371, що 28.09.2010 посвідчений приватним нотаріусом Дудкою Г.І. (а.с.40).

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право створює презумпцію належності цього права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації.

Балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 є позивач МЖБК №114, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.09.2017 (а.с.5).

Рішенням загальних зборів МЖБК №114, що відображене у протоколі від 29.05.2018, затверджений тариф для 1-2 поверхів 2,7 грн/м2, а для інших 3 грн/м2. (а.с.6).

Рішенням загальних зборів МЖБК №114 від 05.10.2021 затверджено розмір внесків та зборів членів кооперативу на утримання і обслуговування будинку та прибудинкової території МЖБК у розмірі 5 грн/м2 згідно калькуляції доходів і витрат кооперативу. Також означеним рішенням затверджено кошторис та внески, з метою встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, у розмірі: для 1-кімнатних квартир 2000 грн з квартири, для 2-кімнатних квартир 3000 грн з квартири, та для 3-кімнатних квартир 3800 грн з квартири, та затверджено розмір внеску для проведення реконструкції, ремонту покрівлі в розмірі 2000 грн з квартири (а.с.7).

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків по особовому рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_5 , о/р НОМЕР_3 ) за період з 01.07.2018 до 30.11.2024 відповідач мала сплатити внески на утримання будинку і прибудинкової території, а також внески на сплату вартості лічильника на опалення і на ремонт покрівлі, на загальну суму 14530,10 грн, а фактично сплатила лише 2642,70 грн, внаслідок чого за відповідачем рахується боргу в розмірі 13570,45 грн (а.с. 8-9).

Згідно письмових пояснень представника позивача адвоката Ковтуна А.В. від 03.03.2025 у взаємозв`язку зі змістом довідки МЖБК №114 суд встановив, що належна на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 , знаходиться на третьому поверсі означеного багатоквартирного будинку (а.с.60-62).

Оскільки відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не здійснює погашення заборгованості з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також на оплату вартості лічильника на опалення та на ремонт покрівлі, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 14 530,10 грн, з яких: 10530,10 грн за утримання будинку та прибудинкової території, 2000 грн за ремонт покрівлі даху, 2000 грн за встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, а також судові витрати (судовий збір (3028 грн) і витрати на правничу допомогу адвоката (6000 грн)).

Таким чином, між сторонами існує спір щодо обов`язку відповідача оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі Закон №2189), Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIII (далі Закон №417), Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 №2866-ІІІ (далі Закон №2866).

Надаючи оцінку, встановленим у судовому засіданні обставинам спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, якою встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом №417.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №417, співвласники зобов`язані, зокрема, виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 ст. 7 Закону №417 передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону №417, витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону №2189, до житлових послуг відноситься послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: 1) забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; 2) купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; 3) поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 4) інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону №2189, споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний чи колективний споживач. Крім того, згідно ч. 1 ст. 9 Закону №2189, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За змістом положень Закону №2189, житлові послуги у багатоквартирних будинках надаються споживачам управителем багатоквартирного будинку. Натомість статтею 12 Закону №2866 передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) через свої органи управління.

Статтею 22 Закону №2866 передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення ОСББ фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення ОСББ співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Згідно зі ст. 16 Закону №2866, ОСББ має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ст. 23 Закону №2866, власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Статтею 10 Закону №2866, передбачено, що вищим органом управління ОСББ є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом). Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії.

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, питання про використання спільного майна, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд.

Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Аналіз означених норм законодавства свідчить, що у випадку коли утримання та експлуатація багатоквартирного будинку здійснюється ОСББ (житлово-будівельним кооперативом, далі - ЖБК) шляхом самозабезпечення, то ОСББ (ЖБК), як окрема юридична особа, виконує функції управителя багатоквартирним будинком. За своїми функціональними повноваженнями ОСББ (ЖБК) в особі органів управління має право вживати заходів для забезпечення реконструкції, реставрації, капітального ремонту приміщень або їх частин багатоквартирного будинку.

З огляду на обставини спірних правовідносин судом встановлено, що управління багатоквартирним будинком, в якому відповідач має власну квартиру загальною площею 35,2 кв.м., здійснюється об`єднанням співвласників такого будинку у формі житлово-будівельного кооперативу, тобто МЖБК №114.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем невиконане прострочене грошове зобов`язання зі сплати внесків співвласника багатоквартирного будинку, що утворилось за період нарахування відповідних внесків, а саме: з липня 2018 року до листопада 2024 року включно, оскільки їх сплата відповідачем відбувалась несвоєчасно і не у повному розмірі.

Проте суд не погоджується із сумою заборгованості, яку просить позивач стягнути із відповідача на підставі акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2018 до 30.11.2024 (а.с.8-9), з огляду на таке.

Як вбачається із п.1 прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 14530,10 грн, з яких: 10530,10 грн за утримання будинку та прибудинкової території, 2000 грн за ремонт покрівлі даху, 2000 грн за встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення (а.с.4).

Водночас із акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2018 до 30.11.2024 (а.с.8-9) суд встановив, що, станом на 30.11.2024, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем складає 15720,10 грн, з яких: 10530,10 грн за утримання будинку та прибудинкової території, 2000 грн за ремонт покрівлі даху, 2000 грн за встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, та 1190 грн за капітальний ремонт ліфта.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не пред`явлено до стягнення із відповідача витрат на капітальний ремонт ліфта в сумі 1190 грн, то суд дійшов висновку, що сукупна сума, що підлягала сплаті відповідачем позивачу за надані житлово-комунальні послуги, складає 14530,10 грн (15720,10 грн 1190 грн), що відповідає ціні позову і узгоджується із п.1 прохальної частини позовної заяви.

Водночас, позивач, пред`явивши позовну вимогу про стягнення із відповідача розміру несплачених внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також внесків на ремонт покрівлі і встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, що сукупно складає 14530,10 грн, не врахував того юридичного факту, що відповідач ОСОБА_1 , у період часу з 01.07.2018 до 30.11.2024, сплатила позивачу 2642,70 грн, що підтверджується колонкою «Оплачено» акту звіряння взаємних розрахунків (а.с.8-9).

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що документально підтвердженою матеріалами цивільної справи №711/10015/24 до стягнення із відповідача є сума заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також внесків на ремонт покрівлі і встановлення загальнобудинкового лічильника на опалення, що відповідає різниці між їх загальною сумою за період із 01.07.2018 до 30.11.2024, що становить 14530,10 грн, та сумою, що сплачена відповідачем у рахунок їх оплати і становить за той же період в часі 2642,70 грн, і складає 11 887,40 грн (14530,10 грн 2642,70 грн).

Отже позовна вимога про стягнення означеної суми заборгованості є обґрунтованою та вмотивованою в розмірі 11 887,40 грн, а тому такою, що підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження як повної і своєчасної оплати житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем, та оплати відповідних внесків, що визначенні рішеннями загальних зборів МЖБК №114, а також і на підтвердження сплати іншої суми, аніж 2642,70 грн, що мало б безпосередній вплив на загальний розмір боргу, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Відносно відзиву на позовну заяву, що поданий адвокатом Війтенком В.Ю. (а.с.29-30), то суд цю заяву по суті справи не аналізує і не надає їй правову оцінку, оскільки під час розгляду означеної справи з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в інтересах якої адвокатом і подано означену заяву по суті справи, немає жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 , а її анкетні дані, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові повністю збігаються із аналогічними анкетними даними дійсного власника означеного житла та відповідача у справі.

Водночас суд не здійснював направлення судової повістки про виклик у судові засідання на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а про день, час та місце судового засідання, як безпосередньо стверджує вказана громадянка України, вона дізналася із застосунку «Дія».

Таким чином, означені обставини є підставою для не здійснення судом аналізу відзиву на позовну заяву як заяви по суті справи, а також і не впливає на наявність правових підстав для проведення заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення, що зазначені в ухвалі суду про заочний розгляд справи від 25.03.2025.

Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, то суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги від 25 листопада 2024 року, укладеного між МЖБК №114 та адвокатським об`єднанням «Правова Позиція» (далі - АО «Правова Позиція») (а.с.68-70); 2) акту наданих послуг від 28.02.2025, в якому міститься перелік наданих правових послуг, зокрема: надання консультації 25.11.2025 правового характеру 1000 грн (1 год), підготовка та направлення до суду позовної заяви 3000 грн (3 год) та участь у судових засіданнях 2000 грн (2 год) (а.с. 67); 3) детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АО, за здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги (а.с.66); 4) платіжної інструкції №13 від 28.02.2025, відповідної до якої МЖБК №114 сплатило АО «Правова позиція» 6000 грн згідно рахунку №1 від 28.02.2025 (а.с.71).

У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Правова Позиція» в особі адвоката Ковтуна А.В. у справі щодо стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.

Проте у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) звернено увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим («East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із цим, суд визначає вартість наданих правових послуг в розмірі 3500 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (підготовка адвокатом Ковтуном А.В. позовної заяви, письмових пояснень, клопотання про стягнення судових витрат та участь у двох судових засіданнях, що сукупно тривали 20 хв), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи (справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є незначним), а відповідно такі витрати в означеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується прохання позивача, що викладене у п.2 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору, то суд зазначає про таке.

Із досліджених судом матеріалів цивільної справи вбачається, що за подачу позовної заяви позивачем сплачено 3028 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 19.12.2024 (а.с.1).

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території обгрунтованими і задовольнив їх на суму 11887,40 грн, що складає 81,81% від ціни позову (11887,4/14530,10), тому із відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 477,21 грн, тобто 81,81% від розміру сплаченого позивачем судового збору (3028 х 0,8181).

Керуючись ст.322, 509, 526, 530, 610, 611 ЦК України, ст. 13,76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, ч.8 ст.178, ст. 258, 264, 265, 280-284, 289, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву Молодіжного житлово-будівельного кооперативу №114 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Молодіжного житлово-будівельного кооперативу №114 заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, що утворилась за період з 01.07.2018 до 30.11.2024, в сумі 11887 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Молодіжного житлово-будівельного кооперативу №114 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2477 (дві тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 21 (двадцять одну) копійку та 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 5977 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 21 (двадцять одну) копійку.

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складено 25 березня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Молодіжний житлово-будівельний кооператив №114, код ЄДРПУО: 21368773, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Надпільна, 451.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Головуючий: О. В. Петренко