Житомирський апеляційний суд
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/18704/24 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Людмили Миколаївни про визнання заяви недійсною

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Єригіної І.М.

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати заяву від 13.05.2022 року, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, недійсною.

На обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 , який проживав один та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, що належало спадкодавцеві на праві особистої приватної власності, зокрема: 53/100 ідеальної часток житлового будинку АДРЕСА_2 відповідно до договору дарування, земельну ділянку площею 0,0345 га кадастровий номер :03:002:0093 по АДРЕСА_3 , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер 111-ЖТ №043567, виданого 12.01.1999 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради, 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 відповідно до договору дарування від 12.12.2008 року.

Внаслідок обману позивач підписала 13.05.2022 року заяву в приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Шевчук Л.М. про відмову від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 на користь рідного брата спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частках кожному. Відкликала раніше подану нею 23.11.2021 року заяву про відмову від прийняття спадщини померлого сина, ОСОБА_3 на користь сестри спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та рідного брата спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках кожного.

Вважає, що вищевказана заява від 13 травня 2022 року є недійсною, тому, що за станом свого здоров`я позивач не могла розуміти значення своїх дій та керуватися ними, що підтверджується медичними довідками. Про існування вищевказаної заяви їй стало відомо на початку 2024 року.

Разом із позовною заявою 17 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 53/100 ідеальної частки житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0345 га кадастровий номер: :03:002:0093, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вищевказаних житлових будинків та земельної ділянки.

Заяву обґрунтовує тим, що обставити пред`явленого позову свідчать про наявність підстав вважати, що вищевказані частки житлових будинків та земельних ділянок відповідач може відчужити на користь третіх осіб, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову буде утруднено чи взагалі неможливо виконати рішення суду.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що є підстави вважати, що вказані частки житлових будинків та земельних ділянок відповідач може відчужити на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Додає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, і в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Невмержицький М.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити її вимоги, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, який задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідач та її представник адвокат Могильницька І.М. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не долучено доказів та інформацію стосовно права власності на нерухоме майно, на яке вона просить накласти арешт, що давало б можливість судді пересвідчитись, що між зазначеними у заяві сторонами дійсно виник спір та запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи із наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Особа, яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не долучено належних доказів та будь-яких відомостей стосовно права власності на нерухоме майно, на яке вона просить накласти арешт, що не дає можливості суду пересвідчитись чи дійсно виник спір між сторонами по справі.

Також, колегія суддів вважає, що побоювання позивача щодо можливого відчуження відповідачем часток житлових будинків та земельних ділянок, не ґрунтуються на законі та не підтверджені доказами, а тому твердження про можливість утруднення та реальність загроз для виконання можливого рішення суду не доведені.

Окрім того, статтею 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить відповідачеві.

Отже, для застосування такого заходу забезпечення позову суду належить встановити той факт, що майно, щодо накладення арешту на яке заявив позивач, належить відповідачеві ОСОБА_2 .

Однак, у матеріалах справи відсутні докази, що 53/100 ід. частка житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0345 га кадастровий номер: :03:002:0093, розташованої за адресою АДРЕСА_3 та 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та ухвалу суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий Судді