ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/408/24

провадження № 22-ц/4809/442/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Письменний О. А., Дуковського О.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» про розірвання договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року (судя Гершкул І.М), -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у лютому 2024р звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 '' , врахуванням заяви про збільшення позову від 13.05.2024р про:

- розірвання договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису);

-стягнення заборгованості;

- повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.02.2017 року між ОСОБА_3 та відповідачем укладено договір користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який зареєстровано 15.05.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Позивач успадкував земельну ділянку, яка є предметом договору з відповідачем.

За період із 01.01.2022 року по 31.01.2023 року позивачем, новим власником земельної ділянки не отримано плати за користування земельною ділянкою, яку зобов`язався сплатити відповідач.

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 286 287,20 грн, отже 4% плати за користування земельною ділянкою становить 11 451,20 грн за рік.

Заборгованість за 2022-2023 роки складає 22 902,40 грн.

17.01.2024 року відповідачу направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором, проте вимогу проігноровано, відмовившись отримувати листа.

Порушення строків виплати за користування земельною ділянкою у 2022-2023 роках є порушенням ст. 526 ЦК України, що є підставою для розірвання договору.

Відзив на позовну заяву

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування зазначила, що причиною несплати у 2022-2023 роках за користування земельною ділянкою було відсутність у емфітевта інформації про нового власника та документів, що підтверджують перехід права власності.

Про нового власника земельної ділянки відповідачу стало відомо після отримання у 2024 році позовної заяви.

З моменту смерті ОСОБА_3 , 18.02.2022 року та до березня 2024 року правонаступник за спірним договором не звертався до підприємства з будь-якими вимогами та документами.

Оскільки новий власник не вчиняв дії, до вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку щодо сплати емфітевтичної премії за спірним договором, то виконання зобов`язання було відстрочене на час з`ясування кредитора.

Систематичність несплати орендної плати, про яку зазначає позивач, як підставу розірвання договору емфітевзису, не застосовується до таких правовідносин та не може бути підставою для розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), оскільки до таких правовідносин застосуванню підлягають загальні норми про дострокове розірвання договорів, а саме положення ст.651 ЦК України та позивачем має бути доведено, що відповідачем допущено істотне порушення договору, внаслідок завданої цим шкоди позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

Відповідач не порушив умови договору, не завдав позивачу будь-якої шкоди, не позбавив того, на що він міг розраховувати при укладенні договору, натомість виплачено суму емфітевтичної премії у розмірі більшому, ніж передбачено умовами укладеного договору, зокрема з 2017 року по 2021 рік, виплачено на користь власника землі грошові кошти в сумі 92 350 грн.

Загальна сума емфітевтичної премії, яка мала бути сплачена відповідачу з моменту підписання договору та до дати смерті ОСОБА_3 складає 43 854,15 грн, тобто відповідачем на користь власниці землі сплачено емфітевтичної премії наперед до 2027 року.

Зазначена сума коштів є більшою, ніж та на яку розраховувала власник при підписанні договору, а тому у позивача відсутні підстави стверджувати, що відповідачем систематично не виконуються умови договору, відтак в задоволенні позову просила відмовити (а.с.48-70).

Відповідь на відзив

У відповіді на відзив стороною позивача вказано про звернення до відповідача всіма можливими способами з метою повідомлення про зміну власника земельної ділянки, проте останнім та його співробітниками проігноровано повідомлення про зміну власника, з метою ухилення від сплати за користування землею.

Відповідач мав можливість виплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса, таким чином виконати умови договору.

З відомостей про платежі за користування землею неможливо встановити вони здійснювалися ''на перед'' та за який період. У відомостях вказано, що ОСОБА_3 виплачена премія, що не може свідчити про виплату за користування землею, а тільки про заохочення для подальших договірних відносин. (а.с.77-87).

Судове рішення

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства ''Ковалевського Віталія Івановича'' про розірвання договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та стягнення заборгованості, задоволено.

Розірваний договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 09.02.2017 року, який укладено між ОСОБА_3 та Фермерським господарством ''Ковалевського Віталія Івановича'' щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, зареєстрований 15.05.2017 року.

Зобов`язано Фермерське господарство '' ОСОБА_4 '' повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Стягнуто з Фермерського господарства ''Ковалевського Віталія Івановича'' на користь ОСОБА_1 плату за користування земельною ділянкою за період із 01.01.2022 31.12.2023 роки у розмірі 22 902,40 грн і судові витрати в сумі 12 422,40 грн.

Суд першої інстанції виснував, що спірний договір емфітевзису порушено емфітевтом, оскільки у строк до 31.12.2022 року та 31.12.2023 року не сплачено за користування земельною ділянкою, що є істотним порушенням умов договору.

Докази відповідача не підтверджують обставини виплати емфітевтичної плати по договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 09.02.2017 на користь позивача за 2022 2023 роки у розмірі, строки та порядку визначеному договором.

Встановлені судом обставини свідчать, що ФГ '' ОСОБА_4 '' упродовж 2022-2023 років неодноразово, систематично порушувались істотні умови договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ '' ОСОБА_4 '', щодо сплати належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою.

Відповідач використовував належну позивачу земельну ділянку, не сплативши плату за користування земельною ділянкою протягом 2022-2023 років, що підтверджено належними доказами та не спростовано відповідачем.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, стороною відповідача подана апеляційна скарга, якою просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2024 року по справі № 390/408/24. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» про розірвання договору емфітевзису у повному обсязі.

На правовідносини, що виникли на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) не поширюються законодавчі положення щодо договорів оренди землі, а тому систематичність несплати орендної плати, на яку посилався позивач, як підставу розірвання договору емфітевзису, та що не враховано при ухваленні оскаржуваного рішення, не підлягало застосуванню до таких правовідносин та не могло бути підставою для розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми про дострокове розірвання договорів, а саме положення ст. 651 Цивільного кодексу України та позивачем мало бути доведено, що відповідачем допущено істотне порушення договору та внаслідок завданої цим шкоди позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

Згідно законодавчих положень та правових позицій Верховного Суду сам факт систематичної несплати платежів не є беззаперечною підставою для дострокового розірвання договору судом на вимогу однієї із сторін, а тому позовні вимоги позивачів не можуть бути задоволені за вказаних підстав.

Разом з тим, відповідачем не допущено істотного порушення умов договору, не завдано позивачу будь-якої шкоди та не позбавлено того, на що він міг розраховувати при укладенні договору, натомість виплачено попередньому власнику суму емфітевтичної премії у розмірі більшому, ніж передбачалось умовами укладеного договору.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, вказує, що позиція відповідача щодо того, що до правовідносин які виникли на підставі договору про користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) не поширюється систематичність несплати орендної плати, як підстави розірвання договору емфітевзису, до виниклих правовідносин застосовується ст. 651 ЦК України, відповідно до якої встановлюється істотне порушення договору, є хибною, зважаючи на слідуюче.

Постановою ВС від 14.11.2018 року у справі № 484/301/18 встановлено, що відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що земельну ділянку використовує інша особа.

Вказана позиція узгоджується із правовими позиціями, викладеним у постановах Верховного Суду України: від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17.

Відповідь на відзив

У відповіді на відзив адвокат Ковальчук Ю. вказує, що 10.02.2025 року відповідачем, незважаючи на відмову позивача від надання реквізитів рахунку для оплати наявної заборгованості, здійснено перерахування емфітевтичної премії за 2022-2023 роки у загальному розмірі 17 634,74 грн та за 2024 рік у загальному розмірі 8 817,37 грн (за вирахуванням всіх необхідних податкових зобов`язань).

Позивач на свій розсуд трактує положення законодавства та підмінює поняття договору оренди та договору емфітевзису, а систематична несплата емфітевтичної премії не є підставою для розірвання договору емфітевзису.

Вказане повністю узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 20 січня 2025 року по справі № 390/25/22.

Заперечення на відповідь на відзив

У запереченнях адвокат позивача вказує, що відповідно до підпункту 8 пункту 4.1. розділу 4 договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який укладено між сторонами визначено, що припинення емфітевтичного права відбувається за рішенням суду, а не тільки внаслідок визнання договору недійсним (підпункту 8 пункту 4.1. розділу 4 Договору).

Вказана позиція суперечить сталій практиці Верховного Суду, яка була спрямована на захист інтересів громадян а не бізнесу, викладеним в постановах Верховного Суду України: від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17, від 14.11.2018 року у справі № 484/301/18.

Тобто, за висновком ВС ОП КЦСУ, не має правових механізмів для зміни або розірвання договору емфітевзису і як наслідок вказана позиція суперечить Конституції України та суперечить ряду нормативно-правових актів, якими громадянам України гарантовано право на захист свої прав у випадку їх порушення.

Рух справи

Ухвалою суду від 14.01.2025р відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою від 16.01.2025р справу за апеляційною скаргоюФермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 березня 2025 року.

За наслідком завершення судового слухання, колегія суддів перейшла до стадії ухвалення судового рішення, визначено дату оголошення 24.03.2025р.

Позиція сторін

Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд

Представник відповідача адвокат Ковальчук Ю.М. підтримала доводи скарги, наполягала на іі задоволенні.

Представник позивача, адвокат Ткаченко С.В., заперечував щодо мотивів оскарження.

Позиція апеляційного суду

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції зазначеним нормам закону не в повній мірі відповідає, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Обставини встановлені судом першої інстанції

14.12.2022 року державним нотаріусом Кропивницької державної нотаріальної контори видано сину померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-519 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробницва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.10).

Витяг з Державного реєстру речових прав №317667498 від 14.12.2022 року свідчить, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-519 від 14.12.2022 року (а.с.11).

09.02.2017 року між ОСОБА_3 та ФГ '' ОСОБА_4 '' укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Відповідно до умов договору власник надає землекористувачу право володіння та цільового користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0651, площею 7,58 га, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, яка перебуває у власності власника на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР №028314. Плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 4 (чотири) відсотків від суми нормативної-грошової оцінки землі, рівними частками щороку, починаючи з 01.01.2017 року буде сплачено землекористувачем до кінця дії договору. Оплата за поточний рік проводиться до 31 грудня поточного року. Строк дії договору встановлюється на десять років (а.с.12-15, 53-55).

Акт приймання-передачі об`єкту емфітевзису від 09.02.2017 року свідчить, що відповідно п.п.1.1, 1.2 договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного між ОСОБА_3 та ФГ '' ОСОБА_4 '', власник передав, а землекористувач прийняв земельну ділянку площею 7,58 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробницва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.16, 55).

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365955715 від 15.02.2024 року свідчить, що 15.05.2017 року приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Коваленко Г.Г. внесено номер запису про інше речове право на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, №20494463 про реєстрацію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), правокористувач ФГ '' ОСОБА_4 '', плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 4 (чотири) відсотків від суми нормативної-грошової оцінки землі, рівними частками щороку, починаючи з 01.01.2017 року буде сплачено землекористувачем до кінця дії договору, оплата за поточний рік проводиться до 31 грудня поточного року, строк дії договору встановлюється на десять років (а.с.17).

Витяг № НВ-024 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 17.01.2024 року свідчить, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0651 становить 286272,20 грн (а.с.18).

Відомості з ДРФОПП про джерела/суми нарахованих доходів ОСОБА_1 за 2022-2023 роки, надані ГУ ДПС у Кіровоградській області, свідчать, що за період з 01.01.2022 року по 31.12.2023 року плати за користування земельною ділянкою не отримувалося ОСОБА_1 від ФГ '' ОСОБА_4 '' (а.с.19-20).

17.01.2024 року представником позивача адвокатом Ткаченко С.В. направлено на адресу ФГ '' ОСОБА_4 '' претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09.02.2017 року в розмірі 22 902,40 грн. Від отримання вищевказаної претензії ФГ '' ОСОБА_4 '' відмовилися, про що свідчить корінець поштового відправлення з відміткою ''адресат відмовився'' (а.с.21-24).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.08.2020 року свідчить, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, становить 272386,49 грн (а.с.53)

Відомості розрахунків ФГ '' ОСОБА_4 '' свідчать, що ОСОБА_3 виплачено: 2017 рік 9 600 грн. і премію 15 000 грн; 2018 році 2 000 грн, 14 000 грн, 9 000 грн; 2019 рік 3 979,12 грн, 3 000 грн; 2020 рік 8 770,88 грн; 2021 рік 27 000 грн (а.с.57-62).

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до частини першої якої істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині четвертій статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі, в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків - ч. 1 ст. 626 ЦК України

За правилами статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) припиняється в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 3-1) прийняття уповноваженим органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування рішення про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності для суспільних потреб; 4) невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років; 5) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів емфітевзису та суперфіцію, укладених у рамках такого партнерства); 6) за згодою сторін договору емфітевзису, суперфіцію.

Відповідно ст.ст.611 ч.1 п.1, 651 ч.2 ЦК України: у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносини між сторонами виникли за наслідком укладеного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) 09.02.2017 року між попереднім власником землі ОСОБА_3 та емфітевтом Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича».

Позивач у справі, син померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 набув у власність спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд першої інстанції виснував, що спірний договір емфітевзису містить істотні умови договору про предмет, ціну та строк дії, одну з яких було порушено емфітевтом, оскільки у строк до 31.12.2022 року та 31.12.2023 року не було сплачено плату за користування земельною ділянкою, що є істотним порушенням умов договору.

Так, емфітевтом порушені умови спірного договору емфітевзису щодо сплати належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою, а тому суд задовольнив вимогу щодо розірвання договору та повернув земельну ділянку.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року у справі № 518/520/20 (провадження № 61-15357св23) зроблено висновок, що:

«по своїй суті емфітевзис це речове, довгострокове, відчужуване

та успадковуване право володіння та користування чужою земельною ділянкою

для сільськогосподарських потреб;

емфітевзис має своїм об`єктом визначену річ земельну ділянку. Емфітевзис

є правом абсолютним і як здійснюється його носієм проти кожної особи, включно

з власником відповідної ділянки. Обмеженість емфітевзису полягає лише в тому,

що це право на чуже майно;

емфітевзис характеризується спеціальною метою його встановлення користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Через об`єктивну тривалість реалізації такої мети емфітевзис є правом довгостроковим;

емфітевзис є не просто речовим правом на земельну ділянку, а одним із найбільш міцних прав після права власності. Емфітевзис постає в історії приватного права

та цивілістичній доктрині як найбільш повне обмежене речове право

на сільськогосподарські землі, поступаючись у цьому аспекті лише праву власності;

емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним

і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно визначаються лише законом. Договором про встановлення емфітевзису не можуть бути встановлені підстави припинення емфітевзису,

що не передбачені як такі законом. Тому домовленість сторін договору

про встановлення емфітевзису щодо його розірвання не має наслідком припинення емфітевзису як речового права на чуже майно, адже норми ЦК та ЗК України

такої підстави припинення емфітевзису не передбачали».

У статті 412 ЦК України закріплено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Тлумачення статті 412 ЦК України та частини дев`ятої статті 102-1 ЗК України дає підстави для висновку, що емфітевзис, як один із найбільш міцних речових прав після права власності, може бути припинений за рішенням суду та лише у випадках і з підстав, встановлених законом.

Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису. Зокрема, для емфітевзису це слідує з положень статті 412 ЦК України. Загальні умови та підстави розірвання договору, які визначені у главі 53 ЦК України, зокрема, у разі істотного порушення договору другою стороною (частина друга статті 651 ЦК України), як і загальні підстави припинення права користування земельною ділянкою, які визначені у стаття 141 ЗК України, не можуть застосовуватися для встановлення наявності підстав для припинення емфітевзису, як речового права, якщо інше прямо не передбачено законом для емфітевзису. Самостійність і незалежність емфітевзису від договору, яким він був встановлений, зумовлює особливість - існування емфітевзису як речового права може бути уражене лише недійсністю такого договору, розірвання ж його наслідків у вигляді припинення емфітевзису не матиме.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 20 січня 2025 року по справі № 390/25/22 дійшов висновку, що належним способом захисту прав особи у зв`язку з несплатою за користування земельною ділянкою по договору про встановлення емфітевзису є стягнення боргу, тобто примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року

у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56),

від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада

2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Позивач, всупереч вищевикладеному, без врахування особливостей договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та норм права, які регулюють виниклі правовідносини, обрано спосіб захисту права/інтересу: розірвання договору та повернення земельної ділянки.

Такої ж помилки припустився місцевий суд, який не врахував, що емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису. Належним способом захисту прав особи у зв`язку з несплатою за користування земельною ділянкою по договору про встановлення емфітевзису є стягнення боргу, тобто примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

За вищевикладеного, судове рішення про задоволення вимоги про розірвання договору емфітевзису та зобов`язання повернути земельну ділянку не витримує судової критики, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в зазначеній частині.

Щодо сплати заборгованих сум за договором

Суд першої інстанції встановивши, що ФГ '' ОСОБА_4 '' упродовж 2022-2023 років неодноразово, систематично порушувались істотні умови договору емфітевзису щодо сплати належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою, задовольнив вимоги, стягнувши заборгованість.

Позивач у позові заявив розмір стягнення 22 902,40 грн за період 2022-2023роки.

Так, за договором від 09 лютого 2017 року між Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича» (Емфітевт) та ОСОБА_3 (власник) у п. 2.2. договору емфітевзису плата встановлюється в розмірі 4 (чотири) відсотки від суми нормативно-грошової оцінки землі, рівними частками щороку починаючи з 01 січня 2017 року.

Виходячи з положень договору емфітевзису емфітевтом щорічно на користь власника мала виплачуватись емфітевтична премія у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на 2017 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 272 386,49 грн. Розрахунок щорічної емфітевтичної премії: 272 386,49 грн. *4% = 10 895,45 грн. За вирахуванням податків вказана сума становить = 8770,83 грн.

Відповідач наполягає про своє сумлінне виконання зобов`язання щодо сплати емфітевтичної премії за користування земельною ділянкою, починаючи з 2017 року в повній мірі та без порушень.

Так, вказує, що згідно «Відомості розрахунків за оренду паїв за 2017 рік» Фермерським господарством ОСОБА_4 на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у такому порядку: 15 000,00 грн; 9 600 грн, всього: 24 600 грн.

За 2018 році згідно «Відомості розрахунків за оренду паїв за 2018 рік» Фермерським господарством ОСОБА_4 на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у такому порядку: 21.04.2018 2000,00 грн; 21.07.18 14 000,00 грн; 08.12.18 9 000 грн, всього: 25 000, 00 грн.

Дані про виплату емфітевтичної премії у 2019 році, згідно «Відомості на виплату готівки №1 за 31 грудня 2019 року Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у розмірі 3 979,12 грн. Згідно «Видаткового касового ордеру за 2019 рік Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у розмірі 3 000,00 грн, всього: 6 979,12 грн.

Дані про виплату емфітевтичної премії у 2020 році згідно «Відомості на виплату готівки №3 за 20 листопада 2020 року Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича» на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у розмірі 8 770,88 грн.

Дані про виплату емфітевтичної премії у 2021 році згідно «Відомості на виплату готівки №9 за 17 грудня 2021 року Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича на користь власника землі ОСОБА_3 здійснено виплату емфітевтичної премії у розмірі 27 000,00 грн.

Відповідач наполягає, що починаючи з 2017 по 2021 рік ним сплачено на користь власника землі суму грошових коштів за користування земельною ділянкою загальною площею 7,58 га, кадастровий номер: :02:000:0651 у загальному розмірі 92 350,00 грн.

Звертає увагу, що за договором емфітевзису ОСОБА_3 розраховувала на отримання від емфітевта грошових коштів у розмірі 8 770,83 грн щороку. Тобто, загальна сума емфітевтичної премії, яка мала бути сплачена відповідачем з моменту підписання договору і до дати смерті ОСОБА_3 8770,83 *5 років=43 854,15 грн.

Натомість, згідно наданих доказів (відомостей розрахунків за користування земельними ділянками, розписок, ін. документів) Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича» власниці землі сплачено емфітевтичної премії у загальному розмірі 92 350,00 грн. Таким чином, за розрахунком емфітевта плата здійснена до 2027 року.

Під час судового провадження, перегляду справи апеляційним судом, відповідачем здійснено перерахування емфітевтичної премії за 2022-2023 роки позивачеві у загальному розмірі 17 634.74 грн та за 2024 рік - 8 817.37 грн (за вирахуванням всіх необхідних податкових зобов`язань).

Таким чином виходить, що незважаючи на позицію сторони відповідача про переплату коштів попередній власниці, ним здійснено виплату емфітевтичної премії позивачу у сумі 17 634,74 грн за період, який заявлений у позові 2022-2023 роки, за вирахуванням податкових зобов`язань.

Таким чином на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, спір, який існував на час звернення до суду, в цій частині вичерпано.

Однак, судове рішення в частині вирішення вимоги про стягнення плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2022 31.12.2023роки у розмірі 22 902,40 грн не підлягає скасуванню/зміні з підстав наявності спору при зверненні до суду та враховуючи заяву про розподіл судових витрат.

У зв`язку з добровільним виконанням судового рішення в частині сплати заборгованих сум 10.02.2025р, рішення не підлягатиме примусовому виконанню. Питання розміру сплати обов`язкових платежів, не становить предмет даного спору, у запереченнях на відповідь на відзив позивач свою позицію з цього приводу не виказувала, не оспорював недостатність розміру платежу.

Загальний висновок

Положеннями ст. 376 ЦПК визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, зважаючи на викладену колегією суддів невідповідність висновків місцевого суду нормам законодавства, доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 09.02.2017 року, який укладено між ОСОБА_3 та Фермерським господарством ''Ковалевського Віталія Івановича'', щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, зареєстрований 15.05.2017 року та зобов`язання Фермерське господарство '' ОСОБА_4 '' повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення за позовною вимогою про стягнення плати за користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Судові витрати

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд зазначає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, скасуванню і відмові у задоволенні двох немайнових вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, сплачені судові витрати та компенсація правничої допомоги підлягає перерозподілу.

Документально підтверджені судові витрати понесені позивачем у сумі 2 422,40 грн дві немайнові і одна майнова вимога, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Договір №17/01 про надання правничої допомоги від 17.01.2024 року, укладений між адвокатом Ткаченко Станіславом Юрійовичем та ОСОБА_1 , додаток від 15.02.2024 року до договору №17/01 про надання правничої допомоги від 17.01.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.02.2024 року до договору №17/01 про надання правничої допомоги від 17.01.2024 року, квитанція від 15.02.2024 року на суму 10000 грн.

За наслідком перерозподілу судових витрат стягнути з Фермерського господарства '' ОСОБА_4 '' на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,20 грн (за подачу позовної заяви, задоволена одна майнова вимога); 3 333,33 грн компенсацію витрат за правничу допомогу (задоволена одна з трьох заявлених позовних вимог).

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 1 211,20 грн не сплачену при збільшенні позову за вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьФермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» 3 633,60 грн судового збору, відповідно до розміру задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року в частині розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 09.02.2017 року, який укладено між ОСОБА_3 та Фермерським господарством ''Ковалевського Віталія Івановича'', щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, зареєстрований 15.05.2017 року та зобов`язання Фермерське господарство '' ОСОБА_4 '' повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0651, площею 7,58 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення в частині стягнення плати за користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 '' (ЄДРПОУ 23227389, адреса: 27634, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Миколаївка, вул. Шевченка, 68) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1 211,20 грн та 3 333,33 грн компенсацію витрат правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у дохід держави 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користьФермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» (ЄДРПОУ 23227389, адреса: 27634, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Миколаївка, вул. Шевченка, 68) 3 633,60 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О. А. Письменний