Справа № 458/344/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

01.04.2025 м. Турка

Суддя Турківського районного суду Львівської області Волинець М.З., перевіривши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Яворська Марія Миколаївна, про видачу судового наказу про стягнення аліментів , -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Яворська М.М., звернулася до Турківського районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Суд, перевіривши заяву на її відповідність положенням ЦПК України, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

За вказаною заявником інформацією та параметрами пошуку особи боржника ОСОБА_2 в Єдиному державному демографічному реєстрі в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», особу не знайдено.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Разом з тим, судом також враховуються положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, згідно яких позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

В поданій заяві заявник зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З долученої до заяви копії паспорта громадянина України, вбачається, що місце проживання заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Також суд враховує, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 07.02.2022 постанови № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади.

Згідно абз. 2 п. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Отже, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника, та місце проживання боржника, що зазначені у заяві не входять у межі територіальної підсудності Турківського районного суду Львівської області.

Згідно з ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За правилами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Отже, під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Системний аналіз наведеного дає підстави для висновку, що під порушенням правил підсудності розуміється розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

З урахуванням положень ст.ст. 27, 28, 162 ЦПК України, визначення «суд, встановлений законом» та встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав та доказів підсудності справи № 458/344/25 Турківському районному суду Львівської області.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Окрім того, відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, у розглядуваному випадку відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів

Керуючись ст.ст. 19, 27, 28, 160, 162, 165, 167, 258, 261, 353, 355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Яворська Марія Миколаївна, про видачу судового наказу про стягнення аліментів відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала складена та підписана 01.04.2025.

Суддя Марія ВОЛИНЕЦЬ