Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7274/24 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/7274/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В. П.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є рідною дочкою загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті державної реєстрації шлюбу 14.06.2016 року вона змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », а після укладення шлюбу 06.06.2023 року - з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Оскільки вона є єдиною особою, яка входить до кола осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги , 13 січня 2023 року вона звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про подання документів до комісії Міністерства оборони України для розгляду та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька у відповідності до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року.

Однак за результатами розгляду комісією подані документи повернуто на доопрацювання, оскільки неможливо встановити, що вона проживала разом із батьком , вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки.

29 квітня 2024 року вона звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання із загиблим батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як дочки та батька, в тому числі ведення спільного господарства та побуту, наявність між ними взаємних прав та обов`язків, в період з 01.06.2019 року і по день смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 6 червня 2024 року у справі № 296/4005/24 її заяву про встановлення юридичного факту проживання з батьком однією сім`єю залишено без розгляду. В мотивувальній частині ухвали зазначено, що оскільки представник Міністерства оборони України як заінтересованої особи у справі заперечив наявність факту, який просила встановити заявниця, що породжує між сторонами спір про право, а отже виключає можливість вирішення заяви в порядку окремого провадження, основною ознакою якого є безспірність розгляду справи. Суд дійшов висновку про те, що її заява підлягає залишенню без розгляду із роз`ясненням права на звернення до суду із позовом на загальних підставах.

Враховуючи вищезазначене, просила встановити факт її постійного проживання із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як дочки та батька у період з 01.06.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як дочки та батька, ведення спільного господарства та побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, у період з 01.06.2019 року по 20.04.2022 року.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що в порушення пункту 3 частини 4 ст. 265 ЦПК України суд не навів мотивованої оцінки ключовому аргументу, наведеному Міноборони України, щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Так, метою встановлення юридичного факту згідно з позовною заявою є отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 не можуть бути належними відповідачами у справі, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Розгляд і вирішення справ в суді має здійснюватися на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає справи в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд та несе відповідні ризики вчинення або не вчинення певних дій. Тобто при розгляді справ діють принципи змагальності сторін, диспозитивності судового процесу, які спрямовані на відмежування процесуальної діяльності суду від процесуальної діяльності сторін. Принцип диспозитивності полягає у тому, що суд, сприяючи змагальності сторін з метою всебічного і повного з`ясування обставин у справі, повинен вирішувати лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких його просять сторони у справі, суд не може ініціювати провадження, і не повинен виходити за межі цих вимог, бо це суперечило б засадам здійснення правосуддя.

У правовідносинах, які позивачка визначила спірними, між нею та Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 не може бути спору про право, так як зазначені відповідачі не є суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги (пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21).

Як зазначено вище, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є прерогативою позивача.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Оскільки ані Міністерство оборони, ані ІНФОРМАЦІЯ_5 не є суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, тобто не можуть бути належними відповідачами у справі, то це було окремою підставою для відмови у позові. Таким чином, задоволення позову зумовлено тим, що суд поверхово віднісся до розгляду справи, питання нормативно-правового регулювання правовідносин, які позивачка чомусь визначила спірними, не дослідив, оцінку ключовому аргументу представника Міноборони, наведеному у відзиві, не надав, внаслідок чого помилково прийшов до висновку про можливість задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, ОСОБА_4 14.06.2016 року змінила прізвище на « ОСОБА_4 », а 06.06.2023 року на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із сповіщення № 691/1714 від 07.06.2022 року начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 та довідки про причини смерті від 10.06.2022р. вбачається, що батько ОСОБА_8 , механік-водій танкової роти танкового батальйону старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у бою за Батьківщину внаслідок військових дій від вибухів та осколків.

ОСОБА_8 13.01.2023 року звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за №168 про направлення документів останньої до комісії Міністерства оборони України для розгляду та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 батька- військовослужбовця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.04.2023 року, документи ОСОБА_8 повернуто на доопрацювання, оскільки з таких неможливо встановити, що ОСОБА_8 проживала разом зі своїм батьком, вела спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 мав право на проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером № 52 від 1977 року, який виданий ОАО «Житомирський комбінат силікатних виробів».

Згідно із заявою ОСОБА_8 від 14.12.2022 року, адресованою голові правління ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів», остання вказує, що після загибелі батька - ОСОБА_2 , оплачує всі необхідні рахунки за житлово-комунальні послуги кімнати № 7 гуртожитку та оскільки власного житла немає, проживає за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ).

Також встановлено, що ОСОБА_1 винаймає кімн. АДРЕСА_2 , що підтверджується договором № 4 найму кімнати у гуртожитку від 01.10.2023 року, актом прийому-передачі кімнати за договором від 01.10.2023 року, договором найму кімнати у гуртожитку від 01.01.2024 року.

ОСОБА_9 сплачує комунальні платежі за проживання у гуртожитку, на підтвердження чого надано квитанцію про сплату житлово-комунальних платежів за гуртожиток (пр.Паперовий,10).

Згідно з поясненнями від 02.01.2023 року, наданими сусідами за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_9 проживала з батьком ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_2 з народження з 1997 року по час написання заяви.

Відповідно до рапорту від 02.01.2023 року поліцейським офіцером громади Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Кириленко С. в ході проведення перевірки було опитано мешканців буд. АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили факт проживання ОСОБА_9 разом із батьком ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_4 за вказаною адресою фактично з 1997 року по 2022 року, а також факт спільного утримання помешкання. Зі слів останніх, на даний час ОСОБА_9 проживає у вказаній кімнаті та здійснює утримання приміщення.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що із ОСОБА_1 є сусідами за адресою: АДРЕСА_3 . З ОСОБА_2 мали гарні стосунки. Вказала, що ОСОБА_2 із ОСОБА_1 любили один одного, та проживали разом у гуртожитку. ОСОБА_2 всім забезпечував доньку. Всі свята справляли разом. ОСОБА_1 навчалась та допомагала батьку. З 2019 року постійно проживала разом із батьком та доглядала за кімнатою.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_1 є її невісткою. Вказала, що після розлучення батьків ОСОБА_1 проживала з матір`ю, але потім переїхала до батька та проживала разом з ним та дитиною. Стосунки з ОСОБА_2 були дуже гарними. Він дуже любив доньку та онуку. ОСОБА_1 допомагала батьку у побуті. Свідок підтвердила, що ОСОБА_2 під час життя утримував ОСОБА_1 із дитиною.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_1 є її донькою, а ОСОБА_2 її колишнім чоловіком. Вказала, що ОСОБА_1 приїхала із Харкова у 2019 році до Житомира. ОСОБА_2 був на заробітках, а позивачка у цей час доглядала за кімнатою та готувала їсти. Батько утримував доньку та допомагав їй. Повідомила, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 їздили на море до Скадовська.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведений факт її проживання разом із ОСОБА_2 однією сім`єю як дочки та батька, ведення спільного господарства та побуту, наявності взаємних прав та обов`язків, у період з 01.06.2019 року по 20.04.2022 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

. На підставі частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 1 частини другої статті 16 Закону № 2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з частиною третьою статті 16-2 Закону № 2011 розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

На підставі пункту 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Отже, оскільки документи для виплати одноразової грошової допомоги опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони, твердження відповідача про те, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у цій справі, не відповідають нормативному регулюванню спірних відносин.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Таким чином, рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України,- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2024 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 березня 2025 року.