Справа № 723/4650/23
Провадження № 2/723/147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складі: головуючого судді Бужори В.Т.

за участю: секретаря судового засідання Чікал І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ТОВ «РІТЕЙЛ КООП», в інтересах якого діє адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_1 , представник відповідача Малєнко Ольга Валеріївна про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству працівником,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» звернулося до суду в особі представника Дороган І.Г. про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству працівником до ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідач працювала в ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» на посаді керуючий магазином, що розташований по АДРЕСА_1 з 23.03.2023 року згідно наказу №37-к про прийняття на роботу.

В цей же день з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Під час проведеної 03 липня 2023 року інвентаризації підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) в магазині по вулиці основних засобів, малоцінних необоротних матеріальних активів, зокрема касових апаратів, а також товарів та інших товарно-матеріальних цінностей (далі- ТМЦ), які знаходяться в приміщенні магазину за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено нестачу продукції на суму 106 998 гри. 00 коп.

Зазначили, що відповідач порушила посадову інструкцію стосовно контролю додержання працівниками магазину вимог щодо збереження товарів, забезпечення бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей, оцінка ефективності трудової діяльності працівників та вирішення питань щодо стягнення та догани. Відповідно до п. 5, 6 розділу IV Відповідальність - відповідачка, як керівник магазину, несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності, в межах, встановлених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством, за завдання матеріального збитку підприємству в межах встановлених чинним законодавством; несе колективну відповідальність за збереження матеріальних цінностей в магазині.

Відповідач була ознайомлена із наказом про проведення інвентаризації від 03.07.23 р. № 9, про що свідчить її підпис на цьому наказі. Вона була присутня під час інвентаризації 03 липня 2023 року в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.5 розділу IV.Відповідальність - відповідач несе колективну відповідальність за збереження матеріальних цінностей в магазині. Слід зазначити, що суму недостачі працівники розділили між собою, і кожен з них відшкодує матеріальну шкоду підприємству в добровільному порядку.

Відповідач повинна нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем за нестачу товарно-матеріальних цінностей як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, так як нестача виникла у зв`язку з винними діями відповідача, яка не забезпечила їх збереження.

У відповідно до п.5 розділу IV.Відповідальність - відповідач несе колективну відповідальність за збереження матеріальних цінностей в магазині. Слід зазначити, що суму недостачі працівники розділили між собою, і кожен з них відшкодує матеріальну шкоду підприємству в добровільному порядку в сумі 35 666,00 грн.

Відповідач повинна нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем за нестачу товарно-матеріальних цінностей як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, так як нестача виникла у зв`язку з винними діями відповідача, яка не забезпечила їх збереження.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 35 666,00 гривень та судові витрати.

Представник відповідача Малєнко О.В. надала суду заяву, в якій зазначає, що із цивільно-правовими вимогами позивача відповідач не згідна, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а тому не можуть бути задоволені.

Так як у даній справі письмовий трудовий договір між роботодавцем ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» та працівником ОСОБА_1 відсутній, то й трудова функція та трудові обов`язки ОСОБА_1 як керуючого магазином по вул. Головній, 63 у с.Панка не визначені у індивідуальному ТРУДОВОМУ договорі.

Відповідно до Посадової інструкції завідуючого (керуючого) магазином, затвердженої директором ТОВ «Рітейл КООП» від 01.05.2023 року, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, «завідуючий (керуючий) магазином» не виконує роботи пов`язані зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей, а тому з ним не може бути укладений договір, відповідно до якого працівник несе повну матеріальну відповідальність.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не ознайомлювалася з Посадовою інструкцією завідуючого (керуючого) магазином, затвердженою директором ТОВ «Рітейл КООП» від 01.05.2023 року, підпис ОСОБА_1 на вказаній посадовій інструкції відсутній.

Укладений з відповідачем ОСОБА_1 . Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23.05.2023 року містить відомості лише про те, що працівник займає посаду керуючого магазину і виконує роботу безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском) переданих йому матеріальних цінностей (п. 1 Договору від 23.05.23) і не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини (п.4 Договору від 23.05.23 р.).

Водночас, ОСОБА_1 ставить під сумнів вказаний Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23.05.2023 року, і наголошує, що не підписувала такого договору, а підпис, який міститься у договорі біля її прізвища вона не проставляла, й взагалі ніхто її не ознайомлював із змістом означеного договору.

Будь-яких інших договорів про матеріальну відповідальність між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 не укладалось.

Більше того, незрозуміло на якій підставі позивач самовільно розділив суму нестачі між ОСОБА_1 та невідомими працівниками, адже у позовній заяві не вказано а ні посад, а ні прізвищ таких працівників, як й не вказано законної підстави такої солідарної матеріальної відповідальності працівників. При цьому, як вбачається із позовної заяви, позивач вирахував розмір шкоди з одного працівника шляхом арифметичного поділу загальної суми нестачі на три частини, зокрема, 106 998,00 грн./З = 35 666.00 грн. Адже, саме такий розмір матеріальної шкоди - 35 666.00 грн. - просить стягнути з відповідача позивач.

Так, позивачем надано Акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей у магазині в с. Панка за 03.07.2023 року на 78 аркушах. Утім, наданими інвентаризаційними відомостями не підтверджується причина утворення нестачі. Отже, колективна (бригадна) матеріальна відповідальність може бути реалізованою, якщо буде безсумнівно встановлено, що втрата цінностей була спричинена певними фактами неналежного виконання хоча б одним з членів колективу (бригади) покладених на них обов`язків.

Окрім цього, позивачем ТОВ «Рітейл КООП», не надано належних доказів на підтвердження проведення ретельної перевірки встановленого факту недостачі, як і доказів неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх обов`язків, тому позиція позивача не має належного обґрунтування, побудована виключно на припущеннях та не підтверджується належними документами.

З урахуванням вищевикладеного просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Провадження у справі відкрито 21.02.2024 року з призначенням до підготовчого судового засідання на 27.02.2024 року та до судового розгляду по суті на 02.05.2024 року, з повідомленням сторін про день, час та місце проведення судового засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтриманні позовних вимог в повному обсязі та їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить в задоволенні позову відмовити повністю, просить суд при ухваленні рішення суду врахувати доводи та аргументи викладені у заяві.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» звернувся до відповідача ОСОБА_1 із позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, де позовною вимогою є - стягнути матеріальну шкоду у розмірі 35 666, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення. тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КЗпП).

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обов`язок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на позивача.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпІЇ), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Так як у справі письмовий трудовий договір між роботодавцем ТОВ «РІТЕИЛ КООП» та працівником ОСОБА_1 відсутній, то й трудова функція та трудові обов`язки ОСОБА_1 як керуючого магазином по вул. Головній, 63 у с.Панка не визначені у індивідуальному трудовому договорі.

Відтак, вбачається, що до посадових обов`язків відповідачки, як завідуючої (керуючої) магазином у с.Панка, по вул. Головна, 63, не входять обов`язки зі збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва довірених їй цінностей. А звідси, якщо до посадових обов`язків Слезак K.L, як керуючої магазином в селі Панка по вул. Головна, 63, не входило збереження, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва довірених їй цінностей, то відповідач у своїй позовній заяві мав би мотивувати наявність інших підстав для покладення на працівника, ОСОБА_1 , повної матеріальної відповідальності, визначених частиною першою статті 134 КЗпП України.

Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом ТОВ «Рітейл КООП» після отримання Актів контрольної перевірки інвентаризації цінностей у магазині в с. Панка вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої нестачі, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договором про повну матеріальну відповідальність. Позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинила відповідач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 334/10099/21 (провадження № 61-10880св22), зокрема, Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

З огляду на викладене та враховуючи презумпцію відсутності вини працівника, підстави для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності у розмірі шкоди, заподіяної з її вини, на підставі пункту першого частини першої статті 134 КЗпП України у зв`язку з нестачею майна, - відсутні.

Також, жодних доказів на підтвердження наявності на підприємстві ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» колективної (бригадної) відповідальності, позивачем не надано, зокрема, таких доказів не додано а ні до позовної заяви, а ні під час підготовчого судового засідання.

Результат аналізу частин першої та другої статті 135-2 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обов`язковою є наявність двох умов: 1) колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом; 2) установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності.

Проте, між ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» та членами колективу даного підприємства, а саме із ОСОБА_1 та невідомими іншими працівниками, які, як вказує позивач у своїй позовній заяві, «суму недостачі розділили між собою і кожен відшкодовує матеріальну шкоду підприємству в добровільному порядку», - не було укладено жодного договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Доказів укладення такого договору не надано позивачем до суду.

Таким чином, докази того, що на підприємстві ТОВ «РІТЕЙЛ КООП» власником або уповноваженим ним органом була встановлена колективна матеріальна відповідальність, - відсутні.

Адже, розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Висновок про відшкодування матеріальної шкоди працівниками у рівних частках є помилковим, оскільки ступінь вини працівників не визначений, а згідно з договором про повну матеріальну відповідальність відповідач прийняла на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між позивачем та відповідачем й іншими працівниками не були укладені.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 287/354/14-ц (провадження № 61- 10144св18).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 204/5569/16-ц (провадження № 61-33134св18) вказав на порядок покладення колективної матеріальної відповідальності на працівників, зокрема, що колективна (бригадна) матеріальна відповідальність має бути встановлена уповноваженою на те особою, з отриманням погодження виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства на установлення колективної матеріальної відповідальності, та мають бути створені належні умови для збереження схоронності переданих товарно-матеріальних цінностей. У випадку ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівників немає.

Враховуючи викладене, підстав для покладення колективної матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 - немає, й відповідно, підстава для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рітейл КООП» матеріальної шкоди в розмірі 35 666,00 грн. відсутня.

Позивачем надано Акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей у магазині в с. Панка за 03.07.2023 року на 78 аркушах. Утім, наданими інвентаризаційними відомостями не підтверджується причина утворення нестачі. Отже, колективна (бригадна) матеріальна відповідальність може бути реалізованою, якщо буде безсумнівно встановлено, що втрата цінностей була спричинена певними фактами неналежного виконання хоча б одним з членів колективу (бригади) покладених на них обов`язків.

Окрім цього, позивачем ТОВ «Рітейл КООП», не надано належних доказів на підтвердження проведення ретельної перевірки встановленого факту недостачі, як і доказів неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх обов`язків, тому позиція позивача не має належного обґрунтування, побудована виключно на припущеннях та не підтверджується належними документами.

З огляду на викладене, суд вважає, що позиція позивача не є цілісною та базується на взаємовиключних аргументах, адже, одночасне посилання як на підставу для стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рітейл КООП» матеріальної шкоди в розмірі 35 666,00 грн. : й на Договір про повну матеріальну відповідальність із завідуючим (керуючим) магазином від 23.052023 року, й на Колективну матеріальну відповідальність працівників (без наявного укладеного у відповідності до положень законодавства Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, - є таким, що суперечить нормам як матеріального, так процесуального права.

Надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог не містять підтвердження заявлених позовних вимог.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обоє язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доданих до позовної заяви доказів, вважаємо, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Враховуючи обставини справи, на підставі ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 49, 183, 264 ЦПК України, ст.ст.130, 131, 134, 135-2, 138 КЗпП, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ТОВ «РІТЕЙЛ КООП», в інтересах якого діє адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_1 , представник відповідача Малєнко Ольга Валеріївна про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству працівником відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: