Номер провадження: 22-ц/813/908/25
Справа № 522/5972/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 18 грудня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.10.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 17.05.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/5311/21 шлюб між сторонами розірвано. 07.10.2021 року постановою Одеського апеляційного суду по справі № 522/5311/21 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконанні у Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного знаходяться виконавчі провадження № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 щодо стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дружини та утримання малолітньої дитини. Станом на 05.02.2023 року заборгованість по АСВП № НОМЕР_3 складала 76201,25 грн., що перевищує сукупний розмір відповідних платежів за три місяці. Станом на 01.03.2023 року заборгованість по АСВП № НОМЕР_4 складала 79822,00 грн. У зв`язку із тим, що відповідач не приймає участі у вихованні малолітньої дитини, не сплачує аліменти, не цікавиться життям та розвитком спільної дитини, позивачка вважала за можливе позбавити відповідача батьківських прав, а тому була змушена звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження того, що відповідач визначив свою позицію та не бажає надалі виконувати батьківські обов`язки відносно своєї доньки, що підтверджується власноруч наданою ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування заявою про позбавлення його батьківських прав.

Сторони про розгляд справи на 04.03.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились ОСОБА_1 та її представник.

Судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_2 , повернулась до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказана судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31.08.2022 року у справі № 760/17314/17).

Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було сповіщено належним чином, шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 16.10.2019 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3542 (а.с. 15).

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася малолітня дитина ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 11.02.2020 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 296 (а.с. 16).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, було задоволено частково (справа № 522/5311/21).

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів, постановлено у цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно повідомлення Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Підведеного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) стягувачу про право звернення до органів досудового розслідування від 01.03.2023 року № 9849, на виконанні у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Підведеного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження АСВП № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 522/5311/21 Приморським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 05.02.2023 року заборгованість складала 76201,25 грн., що перевищує сукупний розмір відповідних платежів за три місяці (а.с. 30).

Дана сума підтверджується розрахунками заборгованості. (а.с. 31-33).

З довідки Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Підведеного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про наявність заборгованостям від 23.03.2023 року № 1425 вбачається, що на їх виконанні знаходиться виконавче провадження АСВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 522/5311/21 Приморським районного суду м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2021 року до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 01.03.2023 року заборгованість складала 79822,00 грн., що перевищує сукупний розмір відповідних платежів за шість місяців. У період з 26.03.2021 року по 01.03.2023 року ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 (а.с. 34).

Згідно відповіді від 20.03.2023 року № 228 на запит від 16.03.2023 року № 1-1/16.3/2023, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в КНП «ДМП №3» ОМР з моменту народження по теперішній час. Декларація 04.03.2020 року № 0001-H7H0-8700 укладена з лікарем-педіатром КНП «ДМП №3» ОМР ОСОБА_5 . Дитина перебуває на обліку у дитячого хірурга з діагнозом: «Вальгусна установка гомілок та ступнів». При первинному відвідуванні дитини в періоді новородженності вдома батьки були разом. Після виповнення дитині одного року, батько на прийом з дитиною не звертався. При відвідуванні дитячої поліклініки, дитина була постійно у супроводі матері. Дитина щеплена згідно календаря щеплень, вакцини закуплені самостійно за бажанням матері. Батько дитини до адміністрації КНП «ДМП № 3» ОМР та лікаря-педіатра ОСОБА_5 за запитом про стан здоров`я дитини ніколи не звертався (а.с. 36-37).

Згідно довідки, наданою Одеським закладом дошкільної освіти «Ясла-садок» № 250 (Одеський ЗДО № 250) Одеської міської ради, малолітня ОСОБА_3 зарахована у ОЗДО № 250 з 28.02.2023 року, дитину привела до закладу мати, яка займається її вихованням. Психологічний стан розвитку дитини згідно віку (а.с. 38).

Відповідно до характеристики вихованки, наданої Одеським закладом дошкільної освіти «Ясла-садок» № 250 (Одеський ЗДО № 250) Одеської міської ради, ОСОБА_6 , 2020 року народження, виховується в ОЗДО № 250. Проявляє себе як активна дитина, доброзичлива. Активно приймає участь у ігровій діяльності. психічний і фізичний розвито відповідає її віку. Зі своїми однолітками поводить себе дружелюбно. Рівень мовного розвитку відповідає віковій нормі. Проживає з матір`ю. Мати завжди підтримує зв`язок з вихователями та адміністрацією закладу, цікавиться інтересами та прогресом доні. Батько дитини до закладу не навідується, успіхами доні не цікавиться (а.с. 39).

Згідно з медичною довідкою від 16.03.2023 року, виданою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не перебуває на психіатричному обліку (а.с. 44).

Згідно з медичною довідкою від 16.03.2023 року, виданою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічного обліку не значиться (а.с. 45).

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданого Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № ВР-000763676, гр. ОСОБА_4 станом на 16.03.2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 46).

Згідно з характеристикою та довідкою про доходи, наданих КП «Теплопостачання міста Одеси» від 16.03.2023 року № 03/01-100, гр. ОСОБА_1 працює на посаді оператор котельні та має постійний дохід (а.с. 47,48).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що будь-яких належних доказів на підтвердження вказаних доводів судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Із роз`яснень, наданих в п.п. 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У матеріалах справи наявний висновок Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.09.2023 року № 01-11/934/1, згідно якого орган опіки та піклування вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтуванням такого висновку стало те, що 31.05.2023 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 стосовно позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких він просить задовольнити заяву ОСОБА_1 та провести засідання комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради без його присутності (а.с. 110-113).

Однак, зі вказаного висновку вбачається, що фахівці з соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 28.05.2023 року, 29.05.2023 року, 30.05.2023 рку здійснювали відвідування за адресою батька дитини, але двері ніхто не відчинив, телефон вимкнено. Також зазначено про належні житлово-побутові умови проживання дитини матір`ю.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно визнав вказаний висновок недостатньо обґрунтованим та не прийняв його до уваги у якості належного доказу.

Крім того, як вірно зазначено судом в оскаржуваному судовому рішенні, несплата відповідачем аліментів не може вважатись ґрунтовною та єдиною підставою для позбавлення його батьківських прав. У висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.09.2023 року № 01-11/934/1 також не наведено обґрунтованих та належних доказів доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносного його малолітньої дитини.

Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 23.04.2020 року у справі № 420/1075/17 .

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі ст. 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведений факт невиконання відповідачем батьківського обов`язку та ухилення від його виконання, у зв`язку із чим правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження того, що відповідач визначив свою позицію та не бажає надалі виконувати батьківські обов`язки відносно своєї доньки, що підтверджується власноруч наданою ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування заявою про позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на нібито наданої ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування заяві про позбавлення його батьківських прав, однак, вказана заява не була предметом розгляду судом першої інстанції, та взагалі відсутня у матеріалах справи, у зв`язку із чим вона не може бути визнана належним та допустимим доказом у справі, а також сама лише наявність такої заяви не може бути правовою підставою для скасування законного судового рішення, без надання інших доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків стосовно доньки.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Одночасно, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем батьківського обов`язку щодо доньки, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання свого малолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки його участь у розвитку і вихованні дитини відсутня, поклавши при цьому на Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Відповідно, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом додавання абзацу наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 »

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , однак, резолютивна частина заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року підлягає зміні шляхом додавання абзацу, вказаного вище.

В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року - змінити, доповнити резолютивну частину вказаного судового рішення абзац наступного змісту:

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , поклавши на Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 березня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе