Справа № 344/1448/24
Провадження № 2/344/385/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Польської М.В.

секретаря Мациборка С.Я., Тимів Ю.М., Соляник Т.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідач1 ОСОБА_3

представника відповідача1 ОСОБА_4 ,

представник відповідача3 ОСОБА_5 ,

представник відповідача5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства, внесення відомостей в актовий запис, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач у січні 2024 року звернулася з позовом до ОСОБА_3 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що ОСОБА_7 , 1993 р.н. є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесення відомостей в актовий запис від 30.07.2020р. №1570 про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому зазначити відомості про батька дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Позов обґрунтовано тим, що з 2013 по 2016 рік позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , в шлюбі народився син ОСОБА_9 , 2013 р.н. Після розірвання шлюбу, у 2018 році колишнє подружжя примирилося і почали проживати однією сім`єю, від стосунків народився син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька записано за ч.1 ст.135 СК України (зі слів матері). ОСОБА_7 за життя завжди визнавав себе батьком, бажав подати заяву про визнання батьківства до органу РАЦСу, однак на той час він загубив свій паспорт. Факт батьківства підтверджується тим, що саме ОСОБА_11 забирав позивача з дитиною з роддому, піклувався під час вагітності, разом хрестили дитину, разом проживали та вели спільне господарство, дитина називала його батьком, а відповідач1, яка є мамою ОСОБА_12 визнає дитину ОСОБА_10 своїм онуком. Восени 2020р. ОСОБА_7 уклав контракт на проходження військової служби, а після початку війни брав участь у бойових діях та загинув при виконанні бойових завдань ІНФОРМАЦІЯ_4 у Запорізькій області. Позивач має намір оформити пенсію по втраті годувальника інші пільги та отримати гарантії як члени сім`ї загиблого, у зв`язку з цим необхідне підтвердження батьківства.

12.02.2024р. відповідач2 подав письмові пояснення.

19.02.2024р. надійшов відзив на позов від відповідача1, в якому зазначено, що ОСОБА_1 вигнала сина ОСОБА_7 після смерті її батька ще ІНФОРМАЦІЯ_5 з місця спільного проживання, де жило подружжя разом (у будинку позивача), і з того часу він поселився у матері. Потім 17.03.2016р. було розірвано шлюб між позивачем та її сином і в рішенні суду зазначено, що з квітня 2015 року подружжя не проживає разом. ОСОБА_7 у 2014 році був підписав контракт терміном на 3 роки на службу в ЗСУ, яку проходив до 2017 року, під час служби періодично проживав у мами. У 2018-2019 році якийсь період дійсно позивач проживала з сином на орендованих квартирах (під час спільного проживання син брав кредити для сім`ї, які погашала мати), а у 2020 році вони знову розійшлися і проживали окремо. На час народження дитини ОСОБА_11 проживав у матері, де й зареєстрований з 2009 року. З листопада 2020р. син знову підписав контракт, в короткочасні відпустки приїжджав і проживав теж у матері. Ввостаннє у відпустці був у березні 2023р. жив у матері, а в день відвідував дітей. Тому, доводи позивача, що ОСОБА_11 проживав з нею як одна сім`я з 2019 року до дня загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 , вели разом спільне господарство не відповідають дійсності, а тим паче засвідчення такого Актом обстеження житлово-побутових умов, наданого позивачем до матеріалів справи. Позивач отримувала кошти від держави як одинока мати, аліменти з колишнього чоловіка не стягувала, так як він добровільно давав на утримання дітей.

22.02.2024р. позивач збільшила позовні вимоги та просила про встановлення факту, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в зоні ведення бойових дій, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з січня 2018р. по 30.12.2023р.

18.03.2024р. відповідач1 доповнила пояснення до відзиву.

22.04.2024р. відповідач5 подав письмові пояснення, зазначивши що обґрунтування позовної заяви є недостатніми, належних доказів для визнання загиблого батьком дитини не надано.

Ухвалою суду від 22.04.2024р. закрито підготовче провадження у даній справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали даний позов зі збільшенними вимогами.

Відповідач1 ОСОБА_3 та її представник вимоги позову визнали частково, підтвердили що за життя ОСОБА_11 , він визнавав дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 як свою рідну, а тому щодо визнання батьківства не заперечили, просили у задоволенні решта позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Представник відповідача2 ГУ ПФУ в області подав 12.02.2024р. письмове пояснення та заяву про розгляд справи без участі представника, в судові засідання не з`являвся.

Представник відповідача3 ОСОБА_5 поклалась на розсуд суду при вирішення даного спору та підтвердила, що позивач отримувала допомогу як одинока мати (до досягнення 3-х річного віку).

Відповідач4 в судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав.

Представник відповідача5 в режимі відеоконференцзв`язку вимоги позову заперечила, вважає недоведеними вимоги.

Третя особа подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 21.06.2013 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , до укладення шлюбу народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомості про батька дитини записано в т.ч. за заявою батька про визнання батьківства (а.с.23-26 т.1). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 17.03.2016р., яке набрало законної сили 21.05.2016р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було розірвано (а.с.22,97 т.1). В рішенні суду зазначено, що починаючи з квітня 2015 року зі слів позивача ОСОБА_1 подружжя разом не проживає. Відповідач ОСОБА_7 вимоги про розірвання шлюбу визнав.

Як доводила позивач та її представник, після розірвання шлюбу у 2018 році колишнє подружжя примирилося і почали проживати однією сім`єю, трохи на зйомних квартирах, трохи у позивача. Від стосунків народився у них син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак через те, що батько дитини ОСОБА_7 загубив на той час свій паспорт, а в застосунку «дія» не підтягувало його дані паспорта і через даний застосунок РАЦС відмовився засвідчувати дані особи, відомості про батька було записано в органах РАЦСу за ч.1 ст.135 СК України (зі слів матері ОСОБА_1 ) (а.с.14-15зв т.1), однак ОСОБА_7 за життя завжди визнавав себе батьком сина ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер в Запорізькій області (а.с.18,27-28 т.1).

Факт батьківства сторона позивача підтверджувала тим, що ОСОБА_11 піклувався під час вагітності ОСОБА_13 , саме ОСОБА_11 забирав позивача з дитиною з роддому, разом хрестили дитину (з видачею свідоцтва таїнств хрещення, де батьком записаний ОСОБА_7 - а.с.30 т.1), що посвідчується фото світлинами (а.с.32-33т.1), разом проживали у період з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (день смерті ОСОБА_11 ) про що свідчать також світлини (а.с.34-35 т.1), вели разом спільне господарство весь цей період, дитина ОСОБА_10 називав його батьком, а відповідач1, яка є мамою ОСОБА_12 визнає дитину ОСОБА_10 своїм онуком.

Так, стороною позивача надано витяг з застосунку «дія» щодо даних ОСОБА_7 , 1993 р.н., за якими паспорт йому було видано 27.06.2017р., з відміткою про оновлення даних у даному застосунку 14.08.2022р. (а.с.16 т.1).

Про втрату паспорта зазначив і сам ОСОБА_7 у картці військовослужбовця заповненій в період не швидше кінця травня 2023 року (а.с.180 т.1), однак коли саме такий був втрачений встановити суду не вдалося. Звідси, доводи сторони позивача про те, що заяву до органу ДРАЦСу про визнання його батьком дитини і як наслідок із занесенням належних даних до реєстраційних записів, ОСОБА_11 за життя не міг подати через відсутність паспорта, підтверджуються на підставі наявних доказів.

За вимогами ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається в т.ч. за рішенням суду.

Частинами 1 ст.126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Вона може бути подана як до, так і після народження дитини до органу держреєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною 1 та 2 ст.128 цього ж кодексу за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СКУ, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Доказами батьківства також можуть бути фото, електронні повідомлення. Якщо батько надавав матеріальну допомогу, відвідував спільно лікаря під час вагітності, був присутній на пологах або будь-яким іншим способом піклувався до чи після народження дитини, а основним доказом в таких спорах залишається експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, N 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009).

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, про що наголошує і ВС, наприклад постанова Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі № 759/19076/22

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Разом з тим, з врахуванням що батько дитини помер, стороною позивача до матеріалів справи подано висновок молекулярно-генетичної експертизи спорідненості двох дітей за чоловічою лінією від батька до сина (а.с.152-159 т.2), за результатами якої ОСОБА_14 , 2013 р.н. та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є біологічним братом за батьківською лінією на 99.97%.

Отже, вимога позову про встановлення факту, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як наслідок внесення змін в актовий запис від 30.07.2020р. №1570 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому слід зазначити відомості про батька дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доведеною перед судом та визнається і відповідачем.

Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлено таке.

Згідно посвідчення виданого 28.09.2016р. ОСОБА_7 був учасником бойових дій (а.с.113 т.1), і як пояснили сторони він брав участь в АТО з 04.04.2014 року до 2017 року, що також посвідчується даними занесеними у наказ по військовій службі (а.с.128 т.1).

З листопада 2020р. по день смерті ОСОБА_7 проходив військову службу у ЗСУ по контракту (а.с.110 т.1).

Сторона позивача доводила те, що у період з січня 2018р. (вже після розірвання шлюбу за рішенням суду 2016 року) вони повернулись до сімейних відносин, декілька місяців вона з колишнім чоловіком ОСОБА_11 знімали квартиру за однією адресою, потім десь в червні 2018р. пішли проживати до батьків позивача приблизно до грудня 2018р., потім знову знімали близько одного року іншу квартиру, пізніше у січні 2020р. ОСОБА_11 у Києві був десь місяць і повернувся до позивача додому, де проживали разом до листопада 2020р., після чого пішов служити в ЗСУ. За час перебування ОСОБА_11 на службі, то він приїжджав як до позивача у короткотривалі відпустки, разом проводили час, так і був у своєї мами (відповідача1), відносини підтримували гарні колишнє подружжя і бажали одружитися знову.

Відповідач1 ОСОБА_3 та її представник заперечили факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства у зазначений позивачем період, вказуючи на те, що дійсно приблизно 2018-2019 року вони ще проживали разом періодично, але з 2020 року цей факт не відповідає дійсності. Так, суду пояснили, що ОСОБА_11 після одруження у 2013р. проживав з дружиною в її батьків, і за рік життя його вигнали звідти і викинули речі його за двері. З 2014 року ОСОБА_11 уклав був контракт на службу і в серпні 2014року перевівся у Закарпатську область, потім був на сході в АТО і повернувся в 2017 році до мами, де й проживав за адресою своєї реєстрації до 2020 року. Відвідував дітей і тоді коли приїжджав у відпустку зі служби (двічі на рік), і коли працював у м.Івано-Франківську (з 2017 по 2020 рік) Дійсно можливо якийсь період у 2018році колишнє подружжя дійсно зійшлись на спільне проживання, ОСОБА_11 зняв квартиру, але не довго жили і вкотре розійшлись, вдруге зійшлись на незначний період у 2019 році і знову розійшлись. Часто брав син кредити і мама змушена була віддавати (а.с.183-186 т.1). Щодо відносин з позивачем, то не мав син добрих відносин з колишньою дружиною, часто сварилися. Інколи приїжджав у відпустку і просив не казати ОСОБА_13 , що він є, зокрема 25.02.2023р. до 09.03.2023р. приїжджав додому і поїхав на декілька днів у м.Чернівці, в нього там знайома була. Не заперечує факту, що ОСОБА_11 відвідував дітей та колишню дружину, спілкувався з ними, допомагав дітям, навіть 08.03.2024р. позивач ночувала вдома у них, бо посварилась з батьком своїм, але категорично заперечує проживання однією сім`єю у весь період, вказаний позивачем у позовних вимогах.

Як вбачається з банківського рахунку позивача ОСОБА_1 , з серпня 2020 року по грудень 2023р. ОСОБА_7 перераховував кошти у загальній сумі понад 290 тисяч гривень у період з літа 2020 року по грудень 2023р. (а.с.31 т.1).

Даним доказом сторона позивача стверджувала про те, що сторони мали спільний бюджет, а не тільки утримання дітей зі сторони батька, вони спільно планували покупки, а у жовтні 2023 року ОСОБА_11 перерахував гроші у сумі 120 000грн. на придбання дружиною автомобіля, що нею і було зроблено та придбано такий у листопаді 2023р. (а.с.139 т.2).

Однак, заперечуючи призначення даних коштів як для спільних коштів сім`ї, відповідач1 та її адвокат зазначили, що такі кошти спрямовувались ОСОБА_11 саме не на утримання сім`ї, а виключно на утримання дітей.

З такими доводами сторони відповідача суд в повній мірі не може погодитися, оскільки інші докази зібрані у даній справі в сукупності доводять все ж таки наявність відносин між позивачем та ОСОБА_15 як однієї сім`ї і такий висновок ґрунтується на наступному.

Дійсно, як вірно зазначав представник відповідача слід критично оцінити наданий позивачем Акт обстеження житлово-побутових умов, складений головою ОСББ від 17.01.2024р., в присутності двох сусідів, про те, що з осені 2019р. до дня загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 фактично проживав з ОСОБА_16 та їхніми дітьми без реєстрації у квартирі за адресою по АДРЕСА_1 (яка належить батькам ОСОБА_1 ) без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, виховували дітей і утримували сім`ю (а.с.38 т.1), оскільки ОСОБА_11 з листопада 2020р. по день смерті проходив військову службу у ЗСУ та міг бувати тільки двічі на рік у вказаному житлі, де проживає позивач, і то на незначний період, про що дані Акту такого не містять.

За довідкою виданою КП Управляюча компанія «Комфортний дім» від 11.03.2024р. виданої на ім`я відповідача1 ОСОБА_3 , її син ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою АДРЕСА_2 , де зареєстрована також та проживає його мати (а.с.111-111зв. т.1). Про його адресу реєстрації за адресою АДРЕСА_2 підтверджується і відомостями Управління реєстраційних процедур станом на 23.10.2019р. (а.с.181-182 т.1). Хоча дана довідка аналогічно не може підтвердити факт проживання у період з листопада 2020р. по день смерті проходив військову службу у ЗСУ та міг бувати тільки двічі на рік у вказаному житлі.

Також не є належним доказом на спростування позовних вимог подана ОСОБА_3 довіреність видана ОСОБА_11 у липні 2016 року з дією такої до грудня 2016р., так як цей період не є предметом доказування у даній справі.

Суду надано адвокатом позивача на підтвердження факту проживання Євгена копію Автобіографії написаної власноручно ОСОБА_7 про те, що прописаний за однією адресою АДРЕСА_2 , а проживав за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.129 т.1), однак аналогічно така автобіографія складалася ОСОБА_11 під час шлюбу і датована 09.02.2014р., тому даний доказ теж не може підтвердити чи спростувати позовні вимоги, які стосуються періоду після розірвання шлюбу у 2016 році, а саме з 2018 року по день смерті.

Як вже зазначено вище, 26.11.2020р. ОСОБА_7 уклав контракт на проходження військової служби, терміном на три роки, тобто до 26.11.2023р.. Служба ОСОБА_11 відбувалась у різних областях, що підтверджують сторони, відпустка під час служби призначалась йому двічі на рік (до 2-х тижнів).

За карткою соціально-демографічних даних службовця ОСОБА_7 (станом на травень 2023р.) у графі близькі родичі ОСОБА_7 зазначив: маму ОСОБА_3 (відповідача1), свого брата, двох дітей ОСОБА_17 2013р.н. та ОСОБА_8 2020 р.н., а в дужках їх маму ОСОБА_1 , а також адресу місця проживання - АДРЕСА_2 (а.с.180-182 т.1, а.с.14-16 т.2).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.03.2024р. були внесені зміни до наказу від 31.12.2023р. про сержанта ОСОБА_7 , де членами сім`ї вказано дружину та двох дітей (а.с.130, 128, 146 т.1), оскільки попередньо був зазначений тільки один син.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в інших шлюбних відносинах спірного періоду не перебували (а.с.122-124 т.1).

Свідки як зі сторони позивача ( ОСОБА_18 який був заявлений як стороною позивача так і відповідача (друг ОСОБА_19 та хресний батько дитини ОСОБА_9 ), ОСОБА_20 (подруга позивача і хресна мама ОСОБА_10 ), так і зі сторони відповідача ( ОСОБА_21 (подруга і сусідка відповідача1), ОСОБА_22 (сусідка відповідача1), ОСОБА_23 (друг ОСОБА_11 ), ОСОБА_24 (сусідка відповідача1)) свідчили про різне їхнє бачення стосовно відносин як однієї сім`ї позивача ОСОБА_25 з ОСОБА_15 . При чому свідки всі підтвердили періодичне проживання їх разом після розірвання шлюбу.

Разом з тим, з долученої по мобільному зв`язку (менеджер) переписки між позивачем та ОСОБА_11 (а.с.121-138 т.2), а також з оцінки всіх отриманих свідчень, пояснень та доказів, суд прийшов до ствердного переконання про підтримання відносин колишнім подружжям як однієї сім`ї, в т.ч. у жовтні 2023р. подану пропозицію ОСОБА_11 до ОСОБА_13 одружитись знову.

Свідоцтва про поховання видано на ім`я позивача ОСОБА_1 (а.с.29 т.1).

Щодо того, що позивач дійсно отримувала у держави соціальну допомогу як мати-одиночка у період з дня народження сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з грудня 2020р. по червень 2023р. (до досягнення дитиною 3-х річного віку), то позивач зазначила, що оскільки вона не перебувала у шлюбі вона використала право звернення із відповідною заявою, окрім того на час звернення ОСОБА_11 перебував вже на службі ЗСУ (Закарпатська область). При цьому, зловживання чи не зловживанням права на отримання допомоги не є підтвердженням чи спростуванням наявності чи відсутності відносин між колишнім подружжям.

Стосовно долученого представником відповідача1 вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22.05.2024р. (стосовно смерті ОСОБА_7 ), яким підтверджено при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні, в т.ч. поданого ОСОБА_1 до винної у смерті ОСОБА_11 особи, то доводи сторони відповідача1, що судом вже зроблено висновок у судовому рішення про відсутність фактичних шлюбних відносин між померлим та його колишньою дружиною, то такі не можуть братися до уваги. Так як по перше на час подання позову колишня дружина не мала ні свідоцтва про шлюб, ні судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю з колишнім чоловіком, по друге за ч.6,7 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, по третє вона вправі була звертатися у інтересах дитини (дітей), а не власних інтересах, щоб б могло бути враховано судом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_15 з 2018 року до дня його смерті, народження сина у 2020 році з врахуванням і того, що з листопада 2020 року перебуваючи на військовій службі він підтримував відносини, хоча фізично проживати не мав можливості з позивачем та дітьми.

Основною умовою для визнання факту спільного проживання є не тільки сам факт такого проживання, а й наявність спільного бюджету, вирішення питань, купівлі майна для сімї чи в інтересах сімї, спільні витрати на утримання певних видатків житла, ремонт його, витрати пов`язані з його використанням, спільний побут, тощо.

З огляду на вищевикладене, суд вважає підставними заявлені позовні вимоги в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовні витрати позивач залишила за собою.

Керуючись ст. ст.12, 13, 19, 81, 133, 141, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни в актовий запис від 30.07.2020р. №1570 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому зазначити відомості про батька дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в зоні бойових дій, проживали однією сімє`ю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, в період часу з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.04.2025р.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА