УХВАЛА

26 березня 2025 року

м. Київ

справа № 279/8399/23

провадження № 61-3515ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, відмовлено. Визначено строком дії заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року, дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року залишено без змін.

14 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявницею не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Сплата судового збору, як одна з умов доступу до суду, не суперечить суті права на судовий захист, гарантованого частиною першою статті 55 Конституції України.

Вимога сплати судового збору в цивільних судах не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження чого додає копію посвідчення дитини інваліда, законним представником якого вона є.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Проте предметом позовів (як первісного, так і зустрічного) у справі є поділ майна подружжя. Отже, посилання заявниці на те, що вона звільнена від сплати судового збору у цій справі, оскільки є законним представником дитини з інвалідністю,Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням норм права. Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя спрямовані на захист її майнових прав, які вона вважає порушеними, та безпосередньо не стосуються реалізації нею прав чи виконання обов`язків законного представника дитини з інвалідністю.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які висловлені у постанові від 09 жовтня 2019 року в справі № 635/3403/19.

Отже заявницею не надано достовірних доказів на підтвердження того, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі вищезазначених норм Закону України «Про судовий збір».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зважаючи на те, що позовну заяву подано у грудні 2023 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2023 року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року становив 3 028 грн.

Ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

1 073,60 грн (2 684 грн*0,4) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 13 420 грн (2 684 грн*5).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки від 22 січня 2024 року № 17/24, який складений та підписаний суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 311 650,00 грн (обставини, встановлені судами попередніх інстанцій).

Фактично заявниця не погоджується з поділом квартири АДРЕСА_1 (частками, присудженими сторонам).

Враховуючи перелічені вище обставини, суд касаційної інстанції вважає, що заявниці необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі 6 233 грн (3 116, 5 грн х 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліку.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 січня 2025 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку касаційної скарги строк до 10 квітня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом, - повернення касаційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников