ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3629/24

Провадження № 22-ц/820/686/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника третьої особи Стецюк-Стебницької Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року (суддя Бондар О.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що у шлюбі з відповідачкою народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 01.11.2018 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідачка з листопада 2018 року проживає окремо від позивача та своєї доньки, останні п`ять років проживає у Республіці Польща, де створила іншу сім`ю.

Станом на дату звернення позивача із вищевказаним позовом, у останнього виникла необхідність законодавчо закріпити та визначити місце проживання дитини із батьком для захисту прав та інтересів останньої.

А тому, позивач просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано висновок служби у справах дітей як органу опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи про те, що у зв`язку з можливою мобілізацією та проходженням військової служби позивача, неповнолітня дитина може залишитися без належного нагляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , представник третьої особи ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . (а.с. 6)

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2018 року у справі №676/2554/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. (а.с. 16)

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2019 року у справі №676/834/19 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2019 року до повноліття дитини.

Згідно з довідкою КП «УК «Добробут» №656 від 23.05.2024, дочка позивача ОСОБА_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 16.09.2014. (а.с. 7)

Згідно з актами №0601/62 від 04 січня 2019 року, №0601/63 від 24 травня 2023 року, №0601/63 від 23 січня 2024 року, від 30 травня 2023 року, ОСОБА_7 проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 . (а.с. 8-11)

Відповідно до витягу з протоколу №9 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 20.06.2023, комісія взяла до уваги думку неповнолітньої ОСОБА_5 щодо проживання з батьком, ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . (а.с. 13)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог щодо визначення місця проживання дитини, оскільки фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком встановлених законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями частини 2 статті 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши вік дитини, яка досягла на день подачі позову 15 років, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини, оскільки згідно ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України, фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай