Провадження № 22-ц/801/569/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуСправа № 127/29562/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і за заявою про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 , третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису,

Рішення ухвалила суддя Вохмінова О. С.

Рішення ухвалено о 17 год 41 хв у м. Вінниця

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2024 року,

Встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису.

Свої вимоги, з урахуванням поданої 11 січня 2024 року позовної заяви (про зменшення, уточнення позовних вимог), мотивував наступним. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із серпня 2012 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у 2017 році ОСОБА_5 завагітніла від ОСОБА_6 і ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_7 , батьком якого за життя визнав себе ОСОБА_6 , який забрав дитину з матір`ю із пологового будинку.

У зв`язку із специфікою роботи ОСОБА_6 , він не був присутнім при реєстрації народження сина в органах РАГСу, тому в актовому записі про народження ОСОБА_4 інформація про батька записана зі слів матері, відповідно до частини 3 статті 135 СК України.

В свідоцтві про народження ОСОБА_4 відомості про батька записані зі слів матері як « ОСОБА_8 ».

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на момент народження дитини і в подальшому продовжували проживати разом, вели спільне господарства, виховували дитину.

ОСОБА_6 визнавав сина, приймав участь в утриманні, вихованні дитини, проводив разом час, опікувався родиною, святкував з родиною та сином спільні свята та день народження сина ОСОБА_7 .

Визнання ОСОБА_6 за його життя себе батьком дитини доводиться відео із пологового будинку, де покійний підтверджує факт народження у нього сина, спільними світлинами із сином, показами свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його рідна сестра ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .

Встановлення факту батьківства необхідно з метою захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини, зокрема для оформлення та отримання пенсії по втраті годувальника, реалізації прав на соціальний захист, як члена сім`ї військовослужбовця (працівника СБУ) та учасника АТО.

Оскільки мати дитини ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі, де відбуває покарання, в ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)», дитина фактично проживає та утримується позивачем ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області від 25 жовтня 2022 року № 438 ОСОБА_3 є опікуном малолітньої дитини, який і звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року залучено до участі у справі ОСОБА_5 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_5 .

Вирішено внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 4225 від 07 грудня 2018 року, складеного Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, де вказати в графі батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, прізвище дитини змінити з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Судові витрати залишені за позивачем.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, підписану її представником адвокатом Лісковим А. І., у якій, пославшись на те, що суд ухвалив помилкове рішення щодо задоволення позову, просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не врахований той факт, що в період коли ОСОБА_5 могла завагітніти, ОСОБА_6 брав участь в бойових діях, а саме згідно відповіді, наданої Управлінням СБУ України у Вінницькій області, він в період з 01 грудня 2017 року до 31 січня 2018 року перебував та проходив службу з місцем постійної дислокації у м. Костянтинівка Донецької області та безпосередньо залучався до проведення заходів АТО. Також в матеріалах справи відсутні заява батька про визнання ОСОБА_4 своїм сином чи будь-які інші письмові докази визнання батьківства. Відповідно до медичного свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_5 народила ОСОБА_4 на 37-38 тижні вагітності, відтак вона могла завагітніти в період з 18 грудня 2017 року до 31 грудня 2017 року, але в цей період ОСОБА_6 перебував на території м. Костянтинівки і жодних відряджень до м. Вінниці у нього не було.

Позивачем не доведено факт спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного виховання та утримання дитини в період до зачаття дитини. Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не підтвердив факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період 2017-2018 років. Свідчення свідків щодо спільного проживання, різняться та не можуть бути належним та допустимим доказом факту біологічного батьківства.

Вирішальне значення для встановлення факту батьківства є проведення молекулярно-генетичної експертизи, яка відсутня в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові докази про спільне виховання дитини та її утримання. ОСОБА_6 за життя не вчиняв жодних дій щодо визнання факту свого батьківства протягом більше 4-х років, що свідчить про не визнання ним факту батьківства відносно ОСОБА_4 .

Відповідач не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо його посилання на відеозапис як на доказ у справі, оскільки відеозапис не може підтвердити факт біологічного батьківства. Такий відеозапис може підтвердити факт прийняття дитини, але це не свідчить про те, що ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини.

В матеріалах справи відсутні будь-які фотознімки, які б могли підтвердити факт спільного проживання чи ведення спільного господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до зачаття.

Відповідач ОСОБА_11 подала заяву, підписану її представником адвокатом Шикуновою А. О., про приєднання до апеляційної скарги і вказала, що також вважає рішення суду першої інстанції незаконним і повністю приєднується до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, підписаний його представником адвокатом Бевз О. І., у якому вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою, формується на припущеннях та неналежних доказах, тому не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили і відзив на апеляційну скаргу не подали.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лісков А. І. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шикунова А. О. підтримала свою заяву про приєднання до апеляційної скарги, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3 і його представник адвокат Бевз О. І. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_5 і представник третьої особи Відділу ДРАЦС у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заяви про приєднання до апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга і заява про приєднання до апеляційної скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Піщанської селищної ради Вінницької області № 438 від 25 жовтня 2022 року позивача у справі ОСОБА_3 призначено опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а. с. 11).

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07 грудня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі актового запису про народження № 4225 від 07 грудня 2018 року. Його батьками записані: мати ОСОБА_5 , батько ОСОБА_8 (том 1 а. с. 3).

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 2044-21.21-38 від 14 вересня 2022 року, у відділі наявний актовий запис про народження № 4255 від 07 грудня 2018 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України (том 1 а. с. 5).

Згідно довідки № 3/411 від 07 лютого 2022 року засуджена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно відбуває покарання в державній установі «Збаразька виправна колонія (№ 63)». Початок строку покарання: 07 липня 2021 року, кінець строку покарання: 07 липня 2026 року (том 1 а. с. 6).

Згідно довідки № 1164 від 21 вересня 2022 року, виданої Піщанською селищною радою Вінницької області, ОСОБА_12 проживає з 05 квітня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа (довідка ВПО № 517-2 від 05 квітня 2022 року) разом з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внутрішньо переміщена особа (довідка ВПО № 517- від 05 квітня 2022 року (том 1 а. с. 7).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вчинено актовий запис № 161 від 11 січня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та видано 11 січня 2022 року свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (том 1 а. с. 4).

В томі 1-му на аркушах справи 12-13, 17 наявні світлини, на аркуші 16 відео виписки із пологового будинку ОСОБА_4

04 листопада 2022 року Тульчинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справі № 965/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 за поданою 04 листопада 2022 року заявою неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за участю її матері ОСОБА_13 . Заява зареєстрована в реєстрі за № 1154 (том 1 а. с. 63-93).

В матеріалах спадкової справи № 965/2022 наявна довідка № 46 від 01 листопада 2022 року, видана Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, яка свідчить про те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Станом на 08 січня 2022 року в будинку АДРЕСА_2 разом були зареєстровані: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (том 1 а. с. 65).

В матеріалах спадкової справи наявне: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сухомлин О. А. державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, згідно якого спадкоємцем, зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із грошового забезпечення (том 1 а. с. 81); свідоцтво про право на спадщину за законом, спадковим майном за яким є земельна ділянка (том 1 а. с. 90).

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на запит суду надав інформацію № 442-28.28-28 від 10 березня 2023 року, яка свідчить про те, що виявлений актовий запис про шлюб ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Прізвище після реєстрації шлюбу: його ОСОБА_10 , її ОСОБА_10 . В актовому записі про шлюб наявна відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 червня 2012 року № 212/7486/2012. За період з 20 червня 2012 року по 10 березня 2023 року актового запису про шлюб та розірвання шлюбу, складених на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно даних Державного реєстру, не виявлено. Згідно актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками є: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_17 (том 1 а. с. 100).

Рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 20 червня 2012 року у справі за № 212/7486/2012, яке набрало законної сили 03 липня 2012 року, розірвано шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , зареєстрований відділом РАЦС МУЮ Вінницької області 07 серпня 2004 року, актовий запис № 1337 (том 1 а. с. 116).

Із супровідного листа № 111/02-14 від 01 травня 2023 року приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т. О. вбачається, що заведена спадкова справа за № 5/2022, відкрита 31 січня 2022 року після смерті ОСОБА_18 , 1956 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та за № 6/2022, відкритої 31 січня 2022 року після смерті ОСОБА_19 , 1952 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (том 1 а. с. 127, 128-161).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року з урахуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2023 року, по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_6 , біологічним батьком ОСОБА_4 ? (том 1 а. с. 168-170, 194-196).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року відкликано з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України без виконання ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року в цивільній справі № 127/29562/22 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Підставою такого рішення послужило те, що призначення судом молекулярно-генетичної експертизи, згідно вимог статті 105 ЦПК України, не є обов`язковим, та з урахуванням клопотання експерта про надання додаткових зразків біологічного матеріалу ОСОБА_6 з обов`язковим залученням типу зразків (кров на сухій марлі, кісткові рештки тощо) і пояснення представника позивача про неможливість наразі надати додаткові зразки (том 2 а. с. 5-6).

26 грудня 2023 року Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України наданий висновок експерта № СЕ-19/102-23/15625-БД, у якому вказано, що в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_4 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта) та генетичні ознаки тканин секційного матеріалу, які залишились після розтину тіла ОСОБА_6 (об`єкт № 1.1) не встановлені, тому дати відповідь на питання в копії ухвали суду: «чи є ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?» не представляється за можливе. У дослідницькій частині висновку експерта вказано, що генетичні ознаки тканин секційного матеріалу, які залишились після розтину тіла ОСОБА_6 (об`єкт № 1.1) не встановлені у зв`язку з деградацією (руйнування ДНК) у вказаному об`єкті (том 2 а. с. 12-16, 17-31).

Згідно відповіді Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 53/Г-13/21 від 18 червня 2024 року на запит адвоката А. Ліскова, майор ОСОБА_6 проходив військову службу на посадах оперативного складу Управління СБУ у Вінницькій області з 17 березня 2003 року по 19 квітня 2016 року та з 06 липня 2018 року по 09 січня 2022 року. Зазначений в адвокатському запиті період часу 01 грудня 2017 року по 31 січня 2018 року охоплює період проходження майором ОСОБА_6 військової служби на посадах в підрозділах ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, з місцем постійної дислокації у м. Костянтинівка Донецької області. У цей же період часу, а саме з 25 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року та з 05 січня 2018 року по 28 січня 2018 року майор ОСОБА_6 безпосередньо залучався до проведення заходів антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (наказ СБУ від 02 жовтня 2019 року № 1319-ос) (том 2 а. с. 151).

Згідно медичного свідоцтва про народження № 859, дата видачі 14 вересня 2018 року, у ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 дитина хлопчик вагою 3140 грамів; дитина народилася доношена на 37-38 тижні вагітності (том 2 а. с. 152).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції вказав на те, що встановлені судом обставини достовірно підтверджують визнання ОСОБА_6 свого батьківства відносно сина ОСОБА_4 ; ОСОБА_6 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, разом піклувалися про дитину, спільно виховували її, ОСОБА_6 проявляв батьківську турботу щодо сина. З урахуванням встановлених в справі обставин, норм закону, оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, суд визнав, що позивач довів факт батьківства ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_5 . Оскільки факт батьківства ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_4 встановлений судом, підлягають внесенню до актового запису про народження дитини зміни в графі «батько», вказавши батьком ОСОБА_6 , та в графі прізвище дитини змінити з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Із таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 10 статті 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частини 2 статті 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту, зокрема є: встановлення правовідношення.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається : за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною третьою статті 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує і виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього Кодексу, зокрема опікуном дитини.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини 1 статті 130 СК України є запис про батька дитини у Книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя батька дитини, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15.

Предметом доказування у справах про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Допустимість доказів визначається статтею 78 ЦПК України, згідно якої суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними, згідно статті 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи .

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може нести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і достовірних доказів, які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 760/3977/15 зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема показання свідків про виявлення батьком дитини турботи про дитину та її матір, про обрання імені дитині тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Питання щодо походження дитини суд згідно вимог статті 76 ЦПК України вирішує на підставі сукупності доказів.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18.

Суд першої інстанції на підставі належної оцінки у сукупності зібраних в справі доказів, зокрема, показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також пояснень представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_13 та відповідача ОСОБА_2 щодо обставин батьківства і близьких стосунків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ; письмових доказів: свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 (том 1 а. с. 3) та відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 2044-21.21-38 від 14 вересня 2022 року, яка містить інформацію щодо актового запису про народження № 4255 від 07 грудня 2018 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України (том 1 а. с. 5); копій фотознімків, на яких зображені в родинному колі ОСОБА_6 із сином ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , батьки ОСОБА_6 ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в різні періоди життя, в тому числі на весіллі ОСОБА_2 сестри ОСОБА_6 , де ОСОБА_5 була в стані вагітності, в батьківському будинку ОСОБА_6 за святковим обідом, під час святкування дня народження ОСОБА_7 в будинку в с. Селище, де проживали ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ; відеозапису події від 23 вересня 2018 року виписки ОСОБА_5 із дитиною ОСОБА_7 з пологового будинку, із якого вбачається, що ОСОБА_6 урочисто зустрів ОСОБА_5 із дитиною і на запитання ведучої заходу повідомив, що його дружина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина вагою 3 кг 150 грам, він, як батько, обрав йому ім`я ОСОБА_25 ; присутні на заході відмітили схожість дитини на батька ОСОБА_26 ; встановив, що позивачем опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4 ОСОБА_3 надано достатньо доказів, які свідчать про визнання ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя батьківства щодо сина ОСОБА_4 .

Отже, за встановлених обставин є правильним висновок суду першої інстанції щодо доведеності позовної вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_6 щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки за життя він визнавав дитину своєю та мав із дитиною родинний зв`язок.

При тому матеріали справи не містять жодного доказу належного, допустимого і достовірного, на спростування таких висновків суду.

Суд першої інстанції при розгляді справи правильно застосував наведені норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язаний був довести обставини, на які посилався на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про достатність поданих ним доказів та доведеність факту батьківства ОСОБА_6 щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з цих підстав правильно задовольнив позов.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, оскільки такі аргументи були перевірені судом першої інстанції і з урахуванням встановлених обставин спростовані під час розгляду справи з посиланням на оцінку сукупності зібраних у справі доказів, в тому числі оцінки їх на предмет належності і допустимості. Всі обставини, що встановлені на підставі зазначених судом доказів в їх сукупності спростовують заперечення відповідачів та їх представників щодо наявності родинного зв`язку між ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_4 .

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21) зазначено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України (частина четверта статті 128 СК України). Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у Книзі запису народжень за вказівкою матері. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою для виникнення батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватися усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги в тому, що вирішальне значення для встановлення факту батьківства є проведення молекулярно-генетичної експертизи, яка відсутня в матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження заявлених у справі позовних вимог позивач надав достатньо доказів, оцінка яких у сукупності дала суду першої інстанції підстави для висновку про визнання ОСОБА_6 за життя свого батьківства щодо малолітнього ОСОБА_4 та встановлення відповідного факту батьківства. Проте, заперечуючи факт батьківства відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на виконання засад диспозитивності цивільного процесу, не спростували подані позивачем ОСОБА_3 докази і встановлені на їх підставі обставини, не скористалися правом на заявлення суду клопотання про призначення відповідної експертизи, з метою спростування доводів позивача про факт батьківства, у тому числі і з урахуванням наявного у справі висновку експерта № СЕ-19/102-23/15625-БД від 26 грудня 2023 року, наданого на виконання ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи за клопотанням позивача, у якому вказано про неможливість надати відповідь на поставлене перед експертом питання: «чи є ОСОБА_6 біологічним батьком ОСОБА_4 ?», через деградацію (руйнування ДНК) в об`єкті № 1.1 генетичні ознаки тканин секційного матеріалу. Відповідачами не ініційовано проведення такої експертизи з урахуванням їх кровного споріднення із ОСОБА_6 .

Отже доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , до якої приєдналася відповідач ОСОБА_2 , висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 у зв`язку з чим є безпідставними доводи апеляційної скарги про його помилковість.

За таких обставин апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки її доводи не знайшли підтвердження у судовому засіданні та в матеріалах справи і їх спростування викладені у змісті цієї постанови.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга і заява про приєднання до апеляційної скарги не підлягають до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2025 року