Справа № 148/2439/24
Провадження № 22-ц/801/443/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 148/2439/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 09 грудня 2024 року у м. Тульчин під головуванням судді цього суду Дамчука О.О., дата складання повного судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання їхньої повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обґрунтувала тим, що дочка навчається в Національному авіаційному Університеті в м. Києві на денній формі, факультет комп`ютерних наук та технологій, у зв`язку з чим існують постійні витрати, пов`язані із навчанням, а також лікуванням, придбанням одягу, проживанням тощо. Донька не має самостійного заробітку чи іншого доходу, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків.

За таких обставин, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

09.12.2024 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 22.10.2024 року до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2027 року. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване судове рішення змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього, з 1/4 до 1/7 частини усіх видів його заробітку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка приймає участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України. На даний період часу у зв`язку з пораненням перебуває на лікуванні. Частина заробітку витрачається на лікування.

Крім того, на його утриманні перебуває хвора мати пенсійного віку ОСОБА_4 яка ніде не працює, отримує мізерну пенсію та потребує у зв`язку із захворюванням операції. Також останнім оплачуються житлово-комунальні послуги за місцем проживання матері, придбання для сім`ї продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, частини ліків для матері.

Між тим, скаржник зауважує, що позивач не посилалась на те, що він має стабільні, значні і регулярні доходи, при цьому не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин. Також позивачем не доведено витрати на навчання доньки, зокрема оплати поїздок, харчування, придбання відповідної літератури, плати за навчання. Відтак, ОСОБА_2 вважає, що позивач не підтвердила, що аліменти саме у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку потрібно стягувати на користь неповнолітньої доньки.

До того ж, скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав відповідь на його доводи та заперечення проти позову, що, на його думку, теж свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги позивач зазначає, що матеріали справи та апеляційна скарга не містять жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_2 про те, що він не може сплачувати аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7).

За довідкою № 568 від 13.09.2024, виданою в.о. декана факультету Національного авіаційного Університету, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання, факультет комп`ютерних наук та технологій Національного авіаційного Університету. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2027 року (а.с. 8).

Відповідно до платіжної інструкції від 09.01.2024 року позивачем на рахунок Національного авіаційного Університету було сплачено 4098,00 грн за проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_3 (а.с. 65).

Згідно із платіжною інструкцією від 22.08.2024 року позивачем на рахунок Національного авіаційного Університету було сплачено 1736,84 грн за проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_3 (а.с. 66).

Витягом з реєстру територіальної громади за № 2024/011375906 від 19.09.2024 року та копією довідки виконкому Тульчинської міської ради підтверджується, що ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Як вбачається із довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2024 року за № 6925 та витягу з наказу № 299 від 23.08.2022 року, ОСОБА_2 призваний по мобілізації 23.08.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 до Лав Збройних Сил України та відправлений в складі команди для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 НЦ). Інформація про проходження військової служби вищезгаданим громадянином на даний час в ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня (а.с. 34-35).

Відповідно до копії довідки № 2345 від 07.12.2022 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , та копії посвідчення офіцера НОМЕР_4 , ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та займає посаду командира взводу (а.с. 47-48).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою, його донька досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається на денній формі навчання та відповідно потребує, у зв`язку з цим, матеріальної допомоги на навчання, харчування, проживання та належних умов життя, необхідних для розвитку дитини, таким чином батько зобов`язаний приймати участь в утриманні доньки до досягнення двадцяти трьох років, останньою.

При цьому, суд першої інстанції спростував доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву з приводу отримання поранення та проходження лікування останнім, оскільки доказів даних обставин відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Наданий консультативний висновок та виписка з медичної картки хворого не свідчать про протипоказання до роботи.

Також суд обґрунтовано не взяв до уваги те, що на утриманні відповідача перебуває хвора мати пенсійного віку ОСОБА_5 , оскільки з наданих відповідачем доказів встановлено, що ОСОБА_5 проживає у власному будинку по АДРЕСА_2 та отримує пенсію за віком, яка відповідно до довідки про доходи від 11.11.2024 року становить 4 566, 92 грн на місяць. Доказів того, що остання перебуває на утриманні відповідача та потребує стаціонарного лікування за станом здоров`я, суду не надано та матеріали справи не містять. Також відсутні докази сплати ОСОБА_2 житлово-комунальних послуг за місцем проживання матері, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, ліків, тощо.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням принципу співмірності та розумності, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 22.10.2024 року, і до закінчення дитиною навчання, тобто до 30.06.2027 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів, необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, вік, який не перевищує двадцяти трьох років, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Як вбачається із копії довідки № 568 від 13.09.2024 року, виданої в.о. декана факультету Національного авіаційного Університету, ОСОБА_3 дійсно навчається на 2 курсі денної форми навчання, факультет комп`ютерних наук та технологій Національного авіаційного Університету. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2027 року.

Встановивши, що ОСОБА_3 досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, отже вона є такою, що потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням, суд дійшов правильного висновку про те, що її батько ОСОБА_2 , будучи працездатною особою, зобов`язаний забезпечувати дочку шляхом сплати аліментів на її утримання на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено витрати на навчання доньки, зокрема оплати поїздок, харчування, придбання відповідної літератури, плати за навчання, відтак позивач не довела, що аліменти саме у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача потрібно стягувати на користь повнолітньої доньки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки донька має право отримувати від батьків матеріальну допомогу, як повнолітня дитина, що продовжує навчання, так як потребує такої допомоги і відповідач у змозі її надавати, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Твердження скаржника про те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має стабільні, значні і регулярні доходи, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що вони спростовуються наданими доказами самим відповідачем, зокрема копією довідки № 2345 від 07.12.2022 року та копією посвідчення офіцера НОМЕР_4 , відповідно до яких ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та займає посаду командира взводу, що свідчить про його працевлаштованість та, відповідно, наявність доходу.

Разом з тим, доводам апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 отримав поранення, у зв`язку із чим проходить лікування, та те, що на утриманні відповідача перебуває хвора мати пенсійного віку ОСОБА_5 , що потребує додаткових фінансових витрат, суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується й апеляційний суд, що в свою чергу спростовує посилання скаржника на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав відповідь на його доводи та заперечення проти позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість судового рішення, невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий