У Х В А Л А

19 березня 2025 року місто Київ

справа № 760/31705/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/8433/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Видавнича компанія "Нова інформація" про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року задоволено клопотання представника ТОВ "Видавнича компанія "Нова інформація" - адвоката Гугіна Д.Ю. про зобов`язання позивача надати відповіді на питання у порядку статті 93 ЦПК України. Зобов`язано ОСОБА_1 надати вичерпні відповіді окремо на кожне питання по суті відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, у формі заяви свідка.

На вказане судове рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року витребувано матеріали справи з Солом`янського районного суду міста Києва.

На адресу Київського апеляційного суду надійшли виділені матеріали цивільної справи №760/31705/24, що дає підстави для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України", § 47).

До того ж ЄСПЛ указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 6 грудня 2007 року у справі "Воловік проти України", § 53, 55).

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11 рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення).

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 2 статті 352 ЦПК України встановлено, що ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Ухвала про письмове опитування учасників справи в порядку статті 93 ЦПК України не входить до вказаного переліку.

Відповідно до частини 2 статі 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Аналогічний висновок наведений в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі № 496/5782/21 (провадження № 61-6806ск24)

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зроблено висновок про те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо вона подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

При цьому повернення апеляційної скарги, яка подана на ухвалу суду першої інстанції, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, не позбавляє заявника права на апеляційне оскарження та не порушує його права на судовий захист, оскільки він не позбавлений можливості включити свої заперечення на таку ухвалу до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи у разі його незгоди з таким рішенням.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтею 353, 357 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Видавнича компанія "Нова інформація" про захист честі, гідності та ділової репутації - повернути скаржнику.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: