Справа № 754/6783/24
Провадження № 2-з/752/57/25
У Х В А Л А

25.03.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача, адвоката Кир`ян Дар`ї Ігорівни про забезпечення позову у справі №754/6783/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:

у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою у загальному розмірі 824 293,66 гривень.

27.05.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва цивільну справу №754/6783/24 передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 головуючим у справі суддею визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєву С.О.

06.11.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

06.03.2025 у підготовчому судовому засіданні представник позивача відмовилася від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», та ОСОБА_3 , натомість, заявила про збільшення позовних вимог до ОСОБА_2 , які відповідно до поданої заяви становлять 666 794,66 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.03.2025 заяву представника позивача, адвоката Кир`ян Дар`ї Ігорівни задоволено, провадження у справі № 754/6783/24 в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», та ОСОБА_3 закрито.

03.03.2025 представником позивача, було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 35589833, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві спільної часткової власності, до набрання чинності рішенням суду в цій справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.03.2025 у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_2 не має у власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

23.03.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Кир`ян Дар`єю Ігорівною, подано до Голосіївського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову (отримана суддею 24.03.2025), згідно якої, представник позивач просить:

- забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею(га): 0.08, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, назва регіону до якого належить ОНМ: Полтавська обл., Новосанжарський р., адреса: Полтавська обл., Новосанжарський р., с/рада. Малоперещепинська, кадастровий номер: :00:002:0014, що належить ОСОБА_2 на праві власності,

-забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 35589833, що належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності до набрання чинності рішенням суду в цій справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що враховуючи велику суму шкоди завданої відповідачем, відсутності у позивача інформації про наявність грошових коштів на рахунку відповідача враховуючи банківську таємницю, а також те що в реєстрі вже міститься інформація про арешт майна відповідача Київським відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що свідчить про його неплатоспроможність та ухиляння від виконання своїх зобов`язань, позивач має реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпеченням позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов такого висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд встановив що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, розмір якої, враховуючи уточнені позовні вимоги становить 666 794,66 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Представник позивача у поданій заяві просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на: земельну ділянку площею(га): 0.08, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, назва регіону до якого належить ОНМ: Полтавська обл., Новосанжарський район, адреса: Полтавська обл., Новосанжарський р., с/рада. Малоперещепинська, кадастровий номер: :00:002:0014 та на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 35589833, які належать ОСОБА_2 .

Згідно наданих представником позивач Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер витягу 592, дата формування 23.03.2025) вбачається, що ОСОБА_2 має на праві власності земельну ділянку площею 0.08 га, (кадастровий номер: :00:002:0014), що розташована за адресою: Полтавська обл., Новосанжарський район, а також 1/9 частки квартири АДРЕСА_2 , за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 35589833.

Суд також встановив, що згідно Відомостей з державного реєстру речових прав (номер витягу 592, дата формування 23.03.2025), стосовно нерухомого майна належного ОСОБА_2 вже зареєстроване обтяження: номер запису обтяження: 22347815; дата реєстрації обтяження: 15.09.2017; тип обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб`єктів обтяження: Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (); підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№53516733, виданий: 14.09.2017, видавник: Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виконавчий лист №552/321/16-ц виданий 22.11.2016 Київським районним судом м. Полтави; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

Наявність вказаного вище обтяження на нерухоме майно належне відповідачу не позбавляє суд можливості накласти додатковий арешт на таке майно, оскільки, обтяження накладене згідно постанова про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№53516733 може бути припинене в будь-який момент, у зв`язку з виконанням боржником свого обов`язку.

При вирішенні питання щодо розумності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд погоджується з твердженням представника позивача, що вартість земельної ділянки, що належить відповідачу (орієнтовно 32 000,00 гривень) та вартість 1/9 частки квартири у місті Гадяч, Полтавської області (орієнтовно 124 000,00 гривень) не перевищують розмір заявлених позовних вимог, що становлять 666 794,66 гривень.

Суд звертає увагу, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Враховуючи наведене, заява представника позивача, адвоката Кир`ян Дар`ї Ігорівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини сьомої статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням частини восьмої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень частини третьої статті 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1.Заяву представника позивача у справі ОСОБА_1 , адвоката Кир`ян Дар`ї Ігорівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно - задовольнити.

2.Накласти арешт на земельну ділянку площею 0.08 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, кадастровий номер: :00:002:0014, адреса: Полтавська область, Новосанжарський район, с/рада. Малоперещепинська, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

3.Накласти арешт на 1/9 (одну дев`яту) частки квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 35589833, що належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 .; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до частини четвертої статті 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: С.О. Чекулаєв