Справа № 442/2601/24 Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С. М.
Провадження № 22-ц/811/3558/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Салата О.І.

З участю: представника Міністерства оборони України -Кравців Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №442/2601/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика Владислава Володимировича на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дрогобицький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції та Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в:

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що вона проживала разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дружина та чоловік, починаючи з 16.01.2017 без реєстрації шлюбу.

З початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних Сил України та, на жаль, ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вибухової травми під час військових дій загинув, що підтверджується довідкою про причину смерті та свідоцтвом про смерть від 18 травня 2022 року.

Для отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» їй, як дружині загиблого, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Факт її проживання із ОСОБА_2 як чоловіка та дружини підтверджується тим, що, починаючи з 2017 року, вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та займалися благоустроєм будинку, що підтверджується: свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок); відмітками про зареєстроване місце проживання у паспортах; випискою з домової книги. Крім того, довідкою ОСББ «Буква-П» № 30 від 19.04.2023, актом ОСББ «Буква-П» від 29.05.2023 підтверджується факт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав з нею, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 з 16.01.2017 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками. В інших шлюбах вона та ОСОБА_2 не перебували, дітей від інших шлюбів у них - не було.

Просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період часу з 16.01.2017 р. по 09.05.2022.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дрогобицький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції та Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Мандрик В.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що заявник не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. Судом неповно з`ясовані обставини справи та неправильно оцінені надані докази.

Факт проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 як чоловіка і дружини з 2017 року підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок, відмітками про зареєстроване місце проживання у паспортах, випискою з будинкової книги, довідкою ОСББ «Буква-П» №30 від 19.04.2023 року та актом ОСББ «Буква-П» від 29.05.2023 року. Заявник з ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, займалися благоустроєм будинку.

Звертає увагу, що справа розглядалась в порядку окремого провадження, де суд наділений правом витребувати необхідні докази за власною ініціативою, а також наділений правом сприяти заявнику у здійсненні прав та інтересів, тому у випадку наявності сумнівів щодо факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 або у необхідності надання інших доказів, суд вправі був витребувати такі за власною ініціативою, однак наведеного судом зроблено не було.

З метою доведення факту проживання заявниці разом з ОСОБА_2 , така надала заяву - згоду співвласників квартири, посвідчену нотаріусом 16.01.2017 року, про надання згоди про реєстрацію та проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі АДРЕСА_3 , а також довідку №1349/13 від 15.10.2024 року, видану Управлінням праці та соціального захисту населення в м.Бориславі, якою підтверджується, що ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_2 та за даною адресою нараховувалась пільга на житлово - комунальні послуги як учаснику бойових дій. Зазначені докази не могли бути подані раніше, оскільки заявник не брала участі у справі, а суд не витребував зазначені докази.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. 14 березня 2025 року на адресу суду від представника Міністерства оборони України -Кравців Р.Ю. надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика В.В. Вважає, що надані ОСОБА_1 докази жодним чином не підтверджують, що вона перебувала у родинних (сімейних) відносинах з ОСОБА_2 , водночас інших доказів на підтвердження наявності спільного побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків, заявником не долучено.

Вважає, що відсутні будь-які підстави щодо долучення заявником доказівдо матеріалів справи судом апеляційної інстанції, що не були надані нею у суді першої інстанції, оскількибудь-яких доказів неможливості отримання вказаної інформації, зазначеної в ч. 4 ст. 83 ЦПК України, заявником не надано.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник- адвокат Мандрик В.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. В телефонному режимі ОСОБА_1 повідомила суд через секретаря про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника МО України-Кравціва Р.Ю. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що в копіях паспортів на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є відмітки про зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 18.05.2022, Лікарського свідоцтва про смерть №795/НГ від 13.05.2022, довідки про причину смерті від 13.05.2024 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки ОСББ «Буква-П» № 30 від 19.04.2023, акту ОСББ «Буква-П» від 29.05.2023 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 16.01.2017 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

З копії Будинкової книги та свідоцтва про право власності - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16.01.2017 разом з власником квартири ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані ОСОБА_1 докази жодним чином не підтверджують, що вона перебувала у сімейних відносинах з ОСОБА_2 , водночас інших доказів на підтвердження наявності спільного побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків, заявником не долучено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб чи будинкова книга домогосподарства не можуть свідчити про спільний побут, ведення спільного господарства чи приналежність до сім`ї загиблого; вони лише засвідчують місце знаходження житла особи. Також, заявницею не долучено наступних доказів спільного проживання, зокрема, підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, фактів спільної присутності їх на святах або спільного відпочинку, тощо. Серед іншого заявником долучено із особистих документів загиблого тільки військовий квиток. Таким чином, у заяві не зазначено та не наведено належних доказів наявності взаємних прав та обов`язків між заявницею і загиблим та, як наслідок, що між особами були усталені відносини, притаманні сім`ї, в даному випадку - подружжя.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ч. 1 ст. 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно ч. 10 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до абз. 2 п. 2 Постанови №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", яка прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до ст. 16-1 Закону №2011-XII (в редакції, яка діяла на момент загибелі ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно правил частини другої статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення зазначених вище обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі №712/14547/16-ц (провадження№ 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц(провадження№ 61-42601св18),від 08.12.2021року у справі №531/295/19(№61-3071св21), та інших.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що долучені заявницею докази не можуть свідчити про спільний побут, ведення спільного господарства чи приналежність загиблого до сім`ї заявниці, не підтверджено спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, фактів спільної присутності їх на святах або спільного відпочинку, тощо.

В апеляційній скарзі, заявниця покликається на те, що факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини з 2017 року, підтвержується свідоцтвом про право власності на будинок, відмітками про зареєстроване місце проживання у паспортах, випискою з будинкової книги, довідкою ОСББ «Буква-П» №30 від 19.04.2023 року та актом ОСББ «Буква-П» від 29.05.2023 року.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що факт спільного проживання осіб та/або реєстрація місця проживання за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, притаманні сім`ї, та що заявник проживала однією сім`єю і була членом сім`ї ОСОБА_2 . Отже, надані ОСОБА_1 докази, жодним чином не підтверджують наявності спільного побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків.

Подаючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Однак, колегія наголошує, що можливість витребовувати докази є правом, а не обов`язком суду. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається саме на ту сторону, яка бажає встановити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Також, у апеляційні скарзі заявник просила долучити ряд додаткових доказів, що не були надані нею у суді першої інстанції, а саме: заяву - згоду співвласників будинку посвідчену нотаріусом 16.01.2017 року про надання згоди на місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі АДРЕСА_3 , а також довідку №1349/13 від 15.10.2024 року , видану Управлінням праці та соціального захисту населення в м.Бориславі, якою підтверджується, що ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_2 та за даною адресою нараховувалась пільга на житлово - комунальні послуги як учаснику бойових дій.

Виходячи з положень ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що зазначені докази не могли бути подані раніше, оскільки заявник не брала участі у справі, не є тим винятковим випадком, які об`єктивно не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 сама звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, справа перебувала в провадженні суду першої інстанції 5 місяців, було призначено 5 судових засідань, стороною заявника неодноразово подавалось клопотання про розгляд справи без їх участі (4 рази), в яких сторона заявника зазначала, що вимоги підтримують в повному обсязі та просили задоволЬНити їх.

Таким чином, долучаючи до апеляційної скарги нові докази, які не були долучені до матеріалів справи в суді першої інстанції, заявник жодним чином не обґрунтувала неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції та не навели поважних причин з яких самостійно не могла витребувати вказані докази під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи вище зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для прийняття на цій стадії розгляду справи нових доказів та переглядає справу за наявними в ній доказами, на час розгляду справи судом першої інстанції.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про підтвердження зазначеного факту, що відповідає ст.293 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика Владислава Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 березня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк