УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Мукачево Справа №303/2106/25

2-з/303/8/25

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позову, шляхом витребування від приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Герцускі-Торжаш Вікторії Ласлівни:

- копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в реєстрі №5695;

- копії договору дарування, яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований в реєстрі №893 від 22.06.2023.

Також ОСОБА_1 просила суд встановити строк виконання ухвали суду, що не повинен перевищувати три календарні дні з моменту її одержання, а заяву про забезпечення доказів розглянути без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що за життя батько заявника ОСОБА_5 , розповідав доньці, що стане власником частини батьківського будинку АДРЕСА_1 . Відповідно, після смерті батька у 2023 році, заявник вважала, що стане власником частини цього будинку, однак згодом їй стало відомо, що її бабуся ОСОБА_3 , яка стала одноосібним власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №5695 від 15.11.2010, подарувала його іншому сину - ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що без витребування судом доказів вона позбавлена можливості встановити «ймовірність» її порушеного права на отримання частки у спадковому майні. В силу «прямої норми закону» вона цього самостійно зробити не може.

Дослідивши заяву про забезпечення доказів, суд констатує наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (статті 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина перша ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (частина 2 статті 116 Цивільного процесуального кодексу України).

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст.ст.116-117 Цивільного процесуального кодексу України) та витребування доказів як допомогу суду особам, які беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (ст.84 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з аналізу статті 116 Цивільного процесуального кодексу України, суд забезпечує докази за наявності однієї із наступних умов:

-є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений;

-збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Таким чином, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 01.04.2020 по справі №367/6751/18-ц: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11 березня 2020 року по справі №9901/608/19, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі №9901/845/18.

Фактичний аналіз змісту заяви та доданих до неї документів свідчить про те, що така заява по своїй суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини, які на думку заявника вказують на необхідність забезпечення доказів, полягають у тому, що вона не має можливості самостійно отримати такі докази «в силу прямої норми закону», а не у тому, що такі докази у майбутньому можуть бути втраченими або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Слід зазначити, що заявник, у разі неможливості самостійного отримання тих, чи інших доказів з урахуванням приписів статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, може практично реалізувати свій намір, заявивши відповідне клопотання одночасно з поданням позову.

Водночас, посилання заявника на те, що без витребування судом доказів вона позбавлена можливості встановити «ймовірність» її порушеного права на отримання частки у спадковому майні не заслуговують на увагу, оскільки, забезпечення доказів в порядку статей 116-118 Цивільного процесуального кодексу України не є засобом здобуття інформації. Зазначений інститут права призначений для забезпечення тих доказів, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або подання таких стане неможливим чи утрудненим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявник не довів належними і допустимими доказами існування обставин, які б свідчили, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, що є обов`язковою умовою для забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116-118 Цивільного процесуального кодексу України, а тому в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 84, 116-118, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость