ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/530/24

Провадження № 22-ц/820/466/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М. секретар судового засідання Ковальова А.І.

за участю: апелянтки - ОСОБА_1 ,

представника апелянтів адвоката Наталюка Н.М.,

представника відповідачки адвоката Крамар І.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №674/530/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їх представником адвокатом Наталюком Назаром Миколайовичем, на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року, в складі судді Шафікової Ю.Е., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати за ними право власності за кожним по 27/100 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як за спадкоємцями за законом, який належав померлому ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовної заяви зазначали, що після смерті їх батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно, а саме: частина (54/100) житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Із заявами про прийняття спадщини після смерті батька за законом позивачі звернулись в 2017 року до Дунаєвецького нотаріального округу, де була заведена спадкова справа №23/2017. Однак приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу 08.02.2022 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відмова нотаріуса перешкоджає оформленню спадкових прав позивачів.

Дід та баба позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли в період 1946-1952 роках, спадщину після їх смерті ніхто не оформляв, однак в будинку за адресою АДРЕСА_1 залишились проживати сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , як спадкоємці, мали частки в даному будинку, що підтверджується відповіддю КП «Інвентарбюро» від 02.03.2023, витягом із запису в реєстраційній книзі «Інвентарбюро», копією свідоцтва про право на спадщину та рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради №15 від 01.09.1958 року. З витягу із запису в реєстраційній книзі «Інвентарбюро» під №704 вбачається, що за ОСОБА_7 рахується на праві власності частина будинку площею 46% з датою реєстрації 02.10.1958 р., яку успадкував ОСОБА_8 (свідоцтво про право на спадщину від 16.04.99р.). На цьому ж аркуші витягу вказано прізвище батька позивачів ОСОБА_4 площа - 54 %.

ОСОБА_4 з народження (1942) постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також після одруження до 1980 року проживав в даному будинку з дружиною ОСОБА_9 та дітьми ОСОБА_2 , 1966 р.н. та ОСОБА_10 , 1968 р.н., де в їх розпорядженні було 54/100 будинку, а саме дві кімнати і кухня. Після розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_9 він залишився проживати в будинку за вищевказаною адресою, оскільки дружина з двома дітьми переїхала з 1980 р. в інший будинок. Вказане підтверджується рішенням Дунаєвецького народного суду від 04.10.1980р. у справі №2-607/1980р. про розірвання шлюбу та розподіл майна. Також, рішенням Дунаєвецького народного суду від 04.10.1980р. №2-607/1980р. проведено розподіл майна, а саме новий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виділено у власність ОСОБА_9 68% площі, а ОСОБА_4 залишено лише 1 кімнату (32%). Суд аргументував це тим, що у ОСОБА_4 є частина старої хати на праві особистої власності.

10 лютого 1998 році було видано дублікат свідоцтва на право власності на 46% житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 і видано свідоцтво на право на спадщину після померлого ОСОБА_7 його сину - ОСОБА_8 відповідно на 46/100 вказаного житлового будинку. У дублікаті свідоцтва від 10.02.1998р. вказано, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 (на даний час- Пшенична №11) було надано у власність ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Дунаєвецької міської ради №15 від 01.09.1958 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , після смерті якого спадкоємицею є його дружина ОСОБА_3 . Вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , однак нотаріусом роз`яснено їй можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 46/100 частин домоволодіння.

Правовстановлюючі документи на 54/100 частин житлового будинку позивачі як спадкоємці ОСОБА_4 , нотаріусу не надали, оскільки вони були втрачені. Батько позивачів успадкував 54/100 частин спірного будинку, а тому в порядку спадкування право власності на цю частину повинно бути визнано за позивачами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано та судом не здобуто доказів про належність на праві власності спірного будинку діду та бабі позивачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , частку в якому після їх смерті успадкував батько позивачів ОСОБА_4 . Позивачами не доведено порушення її спадкових прав, оскільки не встановлено факт належності 54/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 їх батькові, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що лише ОСОБА_7 та батько апелянтів, ОСОБА_4 , мали частки у спірному будинку, що підтверджується відповіддю КП «Інвентарбюро» від 02.03.2023, витягом із запису в реєстраційній книзі «Інвентарбюро», копією свідоцтва про право на спадщину та рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради №15 від 01.09.1958. Частка права власності ОСОБА_4 зазначена і у витязі із запису в реєстраційній книзі «Інвентарбюро» №704, з якого слідує, що за ОСОБА_7 зазначена на праві власності площа будинку у розмірі 46% з дати реєстрації 02.10.1958 і на цьому ж аркуші витягу вказано « ОСОБА_4 - площа 54%». Крім того, право особистої власності ОСОБА_4 на стару хату за адресою АДРЕСА_1 встановлено в мотивувальній частині рішення Дунаєвецького народного суду від 04.10.1980, яким вирішувалося питання розподілу майна подружжя. Оскільки ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на спадщину на 46/100 частин будинку, то відповідно інша частина будинку у розмірі 54/100, яка залишилася неоформленою, належала батьку апелянтів, проте правовстановлюючі документи на належну йому частку майна житлового будинку були за життя втрачені батьком апелянтів.

Апелянти вважають, що суд помилково не врахував показань допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили обставини, наведені у позові.

Окрім того, апелянти зазначають, що право власності їх батька на частину будинку підтверджуються записами у погосподарських книгах, які на той час визначалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Крамар І.І., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що позивачами не доведено порушення їх спадкових прав, оскільки не встановлено факту належності житлового будинку їх бабі, діду, а в подальшому 54/100 частин будинку - їх батьку. Вказує, що позивачами не доведено факт наявності документів, які б свідчили про право власності їх батька на частину спірного будинковолодіння. Звертає увагу суду, що за ОСОБА_7 зареєстровано 100 % домоволодіння по АДРЕСА_2 згідно із свідоцтвом про право власності від 20.09.1958 на підставі рішення Дунаєвецької міської ради № 15 від 01.09.1958 та зареєстровано в Кам`янець-Подільському МКП «Інвентарбюро» 02.10.1958 в книзі № 6 за реєстровим номером 704. Отже, ОСОБА_7 , рідний брат батька позивачів, набув право власності на спірний будинок на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а не як на спадкове майно. Тому, вимоги апелянтів про визнання права власності на спадкове майно є незаконними. Апелянти на підтвердження своїх доводів не надають жодного звернення, відповідно до якого компетентні установи надали відповідь щодо відсутності правовстановлюючих документів на домоволодіння.

Апелянтка ОСОБА_1 та представник апелянтів - адвокат Наталюк Н.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених у ній.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Крамар І.І. у судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 та представник Дунаєвецької міської ради Хмельницької області повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_4 , який є батьком позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 приватному нотаріусу Дунаєвецького районного нотаріального округу. За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте вони відмовились від прийняття спадщини.

Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 не видавались.

Постановами приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу №66/02-31, №66/02-31 від 08.02.2022 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину на частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв`язку з неможливістю встановити частку будинку та належність її померлому.

Згідно із виписок з погосподарських книг №№ 63-66 від 08.06.2022 за 1944-1946, 1953-1955, 1955-1957, 1958-1960 роки вбачається, що головою двору в с.Могилівка в 1944 році є ОСОБА_5 1902 р.н., також проживали ОСОБА_13 1903 р.н. дружина, ОСОБА_7 1929 р.н., син, ОСОБА_14 1932 р.н. син, ОСОБА_4 1942 р.н. син; в 1953 році головою двору був ОСОБА_14 1931р.н., з ним проживали ОСОБА_7 1929 р.н. брат, ОСОБА_4 1941 р.н. брат, ОСОБА_15 1944 р.н. сестра, ОСОБА_8 1953 р.н. син., ОСОБА_16 1925 р.н. братова, ОСОБА_17 1954 р.н.; в 1957 році головою двору був ОСОБА_7 1928 р.н., разом з ним проживали ОСОБА_4 1941 р.н. брат, ОСОБА_15 1944 р.н. сестра, ОСОБА_8 1953 р.н. син, ОСОБА_16 дружина 1925 р.н., ОСОБА_17 1954 р.н. син., ОСОБА_18 1956 р.н. дочка; в 1958 році головою двору був ОСОБА_7 1928 р.н., разом з ним проживали ОСОБА_4 1941 р.н. брат, ОСОБА_15 1944 р.н. сестра, ОСОБА_8 1953 р.н. син, ОСОБА_16 дружина 1925 р.н.

Відповідно до рішення виконкому Дунаєвецької міської ради Хмельницької області від 01 вересня 1958 року №15 визнано за ОСОБА_7 право власності на будинок по АДРЕСА_3 .

Рішенням виконкому Дунаєвецької міської ради Хмельницької області від 25 грудня 1997 року №358 дозволено видати дублікат свідоцтва про право особистої власності на 46% житлового будинку по АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 . Зазначена частина будинку після смерті ОСОБА_7 була успадкована його сином ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_8 46% житлового будинку по АДРЕСА_1 успадкувала відповідач ОСОБА_3 .

У витязі із запису з реєстраційної книги «Інвентарбюро» під №704 за ОСОБА_7 значиться в будинку по АДРЕСА_1 на праві власності 46% частин будинку з датою реєстрації 02.10.1958, яку успадкував ОСОБА_8 (свідоцтво про право на спадщину від 16.04.99). На цьому ж аркуші витягу є запис « ОСОБА_4 - площа - 54 %».

Рішенням Дунаєвецького народного суду від 04 жовтня 1980 року у справі №2-607/1980 про розірвання шлюбу та розподіл майна поділено майно подружжя (батьків позивачів) ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , а саме частину будинку 68% за адресою: АДРЕСА_1 визначено за дружиною ОСОБА_9 , а ОСОБА_4 залишено лише 1 кімнату (32%) та в мотивувальній частині рішення зазначено, що у відповідача ОСОБА_4 на праві особистої власності є частина старої хати.

На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.02.1979 року, що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи довідкою КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дунаєвецької міської ради від 27.02.2017.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилаються на те, що вони є власниками 54/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємці за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який набув право власності на будинок як спадкоємець своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Будинок було побудовано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які померли в період з 1946-1952 років.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

На підтвердження позовних вимог позивачами було надано виписки із погосподарських книг, рішення Дунаєвецького народного суду від 14 жовтня 1980 року про розірвання шлюбу та поділ майна, витяг із запису в реєстраційній книзі «Інвентарбюро» під №704.

Колегія суддів зауважує, що в мотивувальній частині рішення Дунаєвецького народного суду від 14 жовтня 1980 року про розірвання шлюбу та поділ майна висновок про належність батькові позивачів частини старого будинку зроблено без конкретизації адреси та розміру частки будинку.

Згідно із довідкою - характеристикою КП «Інвентарбюро» Дунаєвецької міської ради №90 від 06.03.2023, в реєстровій книзі за №6-704 записано: ОСОБА_8 (свідоцтво про право на спадщину від 16.04.1998 року р№ 1-379 ААК №849769) - 46/100; ОСОБА_7 (свідоцтво про право власності від 20.09.1958 (Дунаєвецька міська рада) - 54/100. Також, вказано прізвище батька позивачів ОСОБА_4 як власника 54 % спірного будинку, проте не зазначено коли та на підставі якого правовстановлюючого документа було здійснено такий запис.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги на підтвердження належності на праві власності частини будинку батькові позивачів ОСОБА_4 виписки з погосподарських книг, запис в реєстраційній книзі «Інвентарбюро», рішення Дунаєвецького народного суду від 14 жовтня 1980 року та показання свідків, оскільки зазначеними доказами не підтверджується належність ОСОБА_8 на праві власності 54/100 частин будинку на день його смерті.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту належності на день смерті батькові позивачів ОСОБА_4 права власності на 54/100 частини спірного житлового будинку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їх представником адвокатом Наталюком Назаром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко