Віньковецький районний суд Хмельницької області
Провадження № 2/670/64/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мамаєва В.А.

за участю секретаря судового засідання Кушнір О.В.

представника позивача Самборський В.О.

представника відповідача Лаврик В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача у цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вимоги мотивовані тим, що ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави. Посилаючись на норми ст.ст. 141, 142 ЦПК України, у зв`язку із необґрунтованими діями позивача відповідач зазнала витрат на правову допомогу у сумі 20000 грн. Відповідач просить стягнути з позивача витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 20000 грн.

Представник відповідача Лаврик В.О. у судовому засіданні заяву підтримав та вважає, що підставою для стягнення із позивача витрат понесених відповідачем на професійну правничу допомогу є зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами та звернення до суду із позовом в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства, оскільки за судовою практикою такий спір мав розглядатись за правилами адміністративного судочинства. Просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Представник позивача Самборський В.О. у судовому засіданні вимоги заяви не визнав та пояснив, що сталої практики розгляду спорів даної категорії немає. При зверненні до суду сторона позивача вважала, що спір є приватним, оскільки випливає із трудових відносин та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вважає заяву безпідставною і просить відмовити у її задоволенні.

Встановлено, що на розгляді у Віньковецькому районному суді перебувала цивільна справа № 752/10612/24 за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави. Під час розгляду справи у суді відповідач та його представник не заявляли клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн. Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2025 року провадження у цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави, закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Ухвалою суду від 29.01.2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення по цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави.

31.01.2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача (документ сформований в системі «Електронний суд» 31.01.2025 р.), зареєстрований у суді 03.02.2025 року.

Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (принцип диспозитивності цивільного процесу).

Зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 25 жовтня 2021 року у справі № 757/49982/19 Верховний Суд зауважив, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. При цьому звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом статті 255 ЦПК України закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки, викладені і у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Відповідачем та його представником не надано доказів зловживання позивачем своїми процесуальними правами. Подання ж позивачем позовної заяви в порядку цивільного судочинства, а не у адміністративному судочинстві, не свідчать про необґрунтований позов та зловживання своїми правами, а є суб`єктивним правом позивача на доступ до правосуддя і реалізацією позивачем свого права на звернення до суду за захистом.

Враховуючи, що відповідач та його представник не надали доказів зловживання позивачем своїми процесуальними правами, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 9 ст. 141 ЦПК України, для компенсації відповідачці витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому у задоволені її заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 44, 141, 142, 260, 263, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача по цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, отриманого без достатньої правової підстави.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.А. Мамаєв