Провадження по справі № 2/354/19/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника позивача адвоката Шургот ОВ.

представника відповідача адвоката Захарчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернувся в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_3 (у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 ) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив що 20.09.2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2018 року. За період шлюбу сторони разом за спільні кошти придбали та збудували наступне майно: автомобіль марки Toyota AYGO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, тип легковий хетчбек В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; житловий будинок АДРЕСА_1 ; малу архітектурну форму, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . У добровільному порядку згоди щодо поділу спільного майна після розлучення сторонами не досягнуто. Житловий будинок, після введення в експлуатацію зареєстрований на праві власності за відповідачкою та знаходиться на земельній ділянці площею 0,0683 га, кадастровий номер :05:007:0522, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка набута у власність ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 25.11.2015 року. Оскільки зазначений житловий будинок збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя він підлягає поділу між сторонами у рівних частках, а тому в силу вимог ст.120 ЗК України підлягає поділу між ними у рівних частках і земельна ділянка, на якій він знаходиться. Спірний автомобіль був придбаний сторонами 04.06.2014 року за ціною 6000 доларів США та в подальшому відчужений відповідачкою без згоди позивача, яка використала зазначені кошти на власні потреби. Відтак позивач має право на стягнення з відповідачки компенсації вартості належної йому частки зазначеного майна. Також відповідачка з 08.02.2008 року зареєстрована як підприємець є власником та використовує у своїй господарській діяльності малу архітектурну форму, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Відповідно до вимог ст.52 ЦК України, 71 СК України майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними, а речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовує їх у своїй професійній діяльності, а тому вказану малу архітектурну форму слід визнати спільним майном подружжя та стягнути з відповідачки на його користь частину вартості даного майна. На підставі вищенаведеного просив визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0683 га, кадастровий номер :05:007:0522, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Toyota модель AYGO, державний номерний знак НОМЕР_1 ; малу архітектурну форму, що знаходиться за адресою м. Яремче, вул. Свободи, Івано-Франківської області та визнати за позивачем право власності на ідеальну частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки, залишивши у власності відповідачки іншу частку вказаного майна; стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля у розмірі 66885,00 грн та грошову компенсацію частки вартості малої архітектурної форми у розмірі 255550,00 грн та 6306,00 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року за клопотанням позивача вжито заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно даного майна, проводити його перереєстрацію, здійснювати його відчуження, на час розгляду справи судом до ухвалення рішення суду по суті спору.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №221 від 03.08.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.08.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Відповідно до ухвали від 14.08.2020 року вказану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання.

19.10.2020 року представник відповідачки адвокат Тинів І.Д. подав відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0683 га кадастровий номер::05:007:0522, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25.11.2015 року за реєстром №1046. А також на підставі договору дарування від 25.11.2015 року за реєстром №1046 відповідачка набула у власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на вказаній земельній ділянці. Відповідно до вимог ст.57 СК України зазначене майно є особистою приватною власністю відповідачки та не підлягає поділу між сторонами. Житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований у 1998 році, що документально підтверджується і належав на праві власності матері відповідачки. З 2017 року сторонами було розпочато реконструкцію із добудовою зазначеного будинку, яка завершена у 2018 році із наступною зміною номера з «9» на «9а». Згідно витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2018 року за №124055554 ОСОБА_2 набула право власності на дане нерухоме майно. А отже вимоги позивача щодо визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки дане майно є власністю відповідачки.

Вимоги щодо стягнення грошової компенсації вартості частки малої архітектурної форми, є безпідставними і до задоволення не підлягають. Дана мала архітектурна форма є майном ФОП ОСОБА_2 , яке використовується нею для здійснення підприємницької діяльності та не вважається спільним майном подружжя, якщо воно не було придбане за рахунок належних подружжю коштів. Позивач при зверненні до суду вказав тільки на наявність спільно набутого майна під час шлюбу, але не навів жодних конкретних доказів щодо особистого вкладу в придбання даного майна, а відтак його участь у створенні відповідного майна не підтверджується. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦК України при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі якщо речі є неподільними, присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також при вирішення спору про поділ спільного майна подружжя суд згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення. На утриманні відповідачки перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення проживає разом із матір`ю. Саме для забезпечення інтересів неповнолітньої дитини необхідно було створити належні умови для проживання та виховання дитини, а тому добудова проводилась виключно в інтересах неповнолітньої дочки. Автомобіль марки Toyota модель AYGO, державний номерний знак НОМЕР_1 набутий під час шлюбу, був відчужений за згодою позивача, а виручені кошти було поділено між сторонами. Будь-яких притензій на той час позивач не заявляв, доказів того, що відчуження автомобіля відбулося без його згоди та відома не надав, а відтак зазначена вимога не підлягає до задоволення. Позивач не надав суду жодних допустимих доказів на підтвердження вартості майна, яке підлягає поділу, а долучені звіти про оцінку не є висновками судової експертизи, оцінка проводилась без участі відповідачки і носить невідповідний характер. Із урахуванням наведенного просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

23.10.2020 року позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав, що станом на 21.10.2020 року у власності відповідачки є житловий будинок АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується інформаційною довідкою від 21.10.2020 року. Окрім того, згідно повідомлення про початок будівельних робіт, щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта від 15.11.2017 року в графі вид будівництва зазначено «будівництво житлового будинку», а у графі найменування будівництва зазначено «будівництво житлового будинку», а не реконструкція. Також в будівельному паспорті від 13.10.2017 року йде мова про нове будівництво. Рішенням Яремчанської міської ради №45 від 24.04.2018 року присвоєно новозбудованому житловому будинку адресний номер 9А. Таким чином сторонами збудовано новий житловий будинок, а твердження відповідачки про проведення реконструкції належного їй житлового будинку не підтверджується матеріалами справи, а тому зазначене майно підлягає поділу. Матеріалами справи підтверджується факт побудови житлового будинку АДРЕСА_3 за період шлюбу за спільні кошти подружжя, а також матеріали справи не містять обставин, передбачених ч.ч.2,3 ст.70 СК України, а тому аргументи відповідачки про наявність підстав для відступу від засади рівності частко подружжя є необґрунтованими. Окрім того незрозуміло чому відповідачка зазначає про відступ від рівності часток подружжя, якщо не визнає позов у повному обсязі. З приводу позиції, що майно фізичної особи-підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та те, що він не навів жодних конкретних доказів щодо особистого вкладу в придбання (створення) МАФу зазначив, що майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним із подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Саме ФОП повинен довести у суді, що спірне майно не було придбане за спільні кошти подружжя та відповідно спростувати презумпцію спільності майна набутого за час шлюбу. Відповідачка є власником і використовує МАФ для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ч.3 ст.71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовує їх у професійній діяльності, а їх вартість враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі №6-79цс13, від 11.03.2015 року у справі №6-21цс15 та від 16.12.2015 року у справі №6-1109цс15. Щодо спірного автомобіля зазначив, що автомобіль було продано без його згоди. Відповідачка забрала даний автомобіль, з приводу чого він звертався в поліцію із заявою про викрадення автомобіля, адже не знав, що відповідач забрала автомобіль та продала його. Жодних коштів від продажу автомобіля він не отримував, письмової згоди на продаж автомобіля не надавав, а відтак із урахуванням правової позиції Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі №204/9102/14-ц, від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц. Щодо доказів вартості спірного майна зазначив, що відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготований на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідачка у разі незгоди не позбавлена можливості клопотання про проведення експертизи. Враховуючи викладене просив позов задоволити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі та задоволено клопотання представників сторін про витребування у Регіональному сервісному центрі МВС У Івано-Франківській області витягу з Єдиного державного реєстру МВС України щодо реєстрації, зняття з обліку транспортних засобів сторонами за період з 20.09.2008 року по дату надання відповіді на ухвалу суду.

12.01.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 в порядку ст.93 ЦПК України, в якій остання вказала: 1) автомобіль Toyota AYGO, державний номерний знак НОМЕР_1 був відчужений 17.10.2018 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу 264/2018/1147764, укладеного в Територіальному сервісному центрі у м. Івано-Франківськ; 2) вказаний автомобіль було відчужено згідно умов договору за домовлену ціну: 127920 грн.; 3) половина коштів була передана ОСОБА_1 готівкою в день укладенні договору, які останній прийняв без претензій; 4) у її власності на підставі договору дарування є житловий будинок АДРЕСА_1 ; 5) житловий будинок АДРЕСА_1 є надбудовою житлового будинку №9 за цією адресою; 6) вона використовує у своїй господарській діяльності малі архітектурну форму, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (біля автобусної станції).

Ухвалою суду від 21.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року задоволено клопотання представника відповідачки про поновлення пропущеного процесуального строку, поновлено ОСОБА_2 строк для подання клопотання про призначення судової експертизи та призначено у даній справі комплексну судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам СП «Західно-Український експертно-Консультативний Центр». На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

10.01.2022 року до суду надійшло клопотання СП «Західно-Український експертно-Консультативний Центр» щодо надання додаткових документів для проведення експертизи та залучення оцінювача у зв`язку із чим ухвалою суду від 17.01.2022 року провадження у даній справі було поновлено.

Ухвалою суду від 10.02.2022 року клопотання судового експерта задоволено, матеріали даної справи повторно направлено в експертну установу для продовження проведення призначеної ухвалою суду від 17.11.2021 року комплексної судової експертизи, надано дозвіл на залучення до участі в експертизі оцінювача ОСОБА_7 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

22.03.2022 року до суду надійшло клопотання СП «Західно-Український експертно-Консультативний Центр» вих. №44 від 11.03.2022 року про надання дозволу на залучення до участі у проведенні призначеної ухвалою суду від 17.11.2021 року комплексної судової експертизи оцінювача Юзвенко Р.В. для вирішення питання визначення ринкової вартості малої архітектурної форми, яка не входить в основний перелік судових експертиз.

Ухвалою суду від 07.04.2022 року клопотання судового експерта задоволено, надано дозвіл на залучення до участі в експертизі оцінювача ОСОБА_8

14.06.2022 року до суду надійшло повторне клопотання судового експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.О. про надання додаткових документів для забезпечення проведення призначеної ухвалою суду комплексної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, а саме: надати уточнення щодо того чи являється об`єкт дослідження по третьому питанню експертизи-мала архітектурна форма площею 33,0 кв.м., розміщена по АДРЕСА_2 об`єктом нерухомого майна та за наявності надати відповідні документи чи їх копії, що посвідчують право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, або надати дозвіл на залучення до участі у експертизі Юзвенко Р.В. як спеціаліста-оцінювача для вирішення питання з визначення вартості даного об`єкта як рухомого майна, оскільки у експертів СП «ЗУЕКЦ» відсутня необхідна кваліфікація для проведення експертиз з оцінки рухомого майна.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року клопотання судового експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.О. задоволено. Матеріали даної справи повторно направлено до експертної установи для продовження проведення призначеної ухвалою суду від 17.11.2021 року комплексної експертизи із урахуванням того, що мала архітектурна форма площею 0,33 кв.м., що розміщена по АДРЕСА_2 є тимчасовою спорудою та відноситься до категорівї об`єктів рухомого майна. Надано дозвіл на залучення до участі в експертизі в частині визначення ринкової вартості малої архітектурної форми спеціаліста-оцінювача ОСОБА_8 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

20.09.2022 року до суду надійшло клопотання судового експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.О. про уточнення матеріалів, наданих на дослідження, для забезпечення проведення призначеної ухвалою суду від 17.11.2021 року комплексної судової експертизи та одночасно повернуто на адресу суду матеріали цивільної справи №354/150/20, у зв`язку із чим ухвалою суду від 30.09.2022 року провадження у даній справі було поновлено.

21.02.2023 року судом постановлено ухвалу про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

13.03.2023 року судом постановлено ухвалу про участь судового експерта Ощипко О.О. у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 25.08.2023 року викладено перше та третє питання, вказані в ухвалі суду від 17.11.2021 року про призначення комплексної судової експертизи у новій редакції. Матеріали даної справи повторно направлено до експертної установи для продовження проведення експертизи на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2024 року поновлено провадження у справі у зв`язку із отриманням висновку експерта №168 від 10.09.2024 року.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Шургот О.В. про об`єдання в одне провадження цивільної справи №354/150/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та цивільної справи №354/1671/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності.

10.12.2024 року судом постановлено ухвалу про участь представника позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою суду від 10.12.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання представників сторін про поновлення пропущеного процесуального строку та доручення доказів у справі.

06.02.2025 року та 18.02.2025 року судом постановлено ухвалу про участь судового експерта у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Шургот О.В. у режимі відеоконференції позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що матеріалами справи підтверджується, що позивач у період шлюбу працював та мав відповідний дохід, а спірні об`єкти майна є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачка здійснила відчуження автомобіля марки Toyota модель AYGO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 після звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу, за декілька днів до ухвалення рішення у даній справі. Доказів того, що продаж здійснено за згодою позивача, а кошти поділено між сторонами суду не надала, а наявними доказами підтверджується, що сторони задовго до розлучення припинили спільне проживання і автомобіль перебував у володінні ОСОБА_2 , а тому позивач має право на стягнення компенсації ринкової вартості належної йому частки вказаного транспортного заобу, визначеної на момент розгляду справи. Також матеріалами справи підтверджується, що торговий павільйон за адресою АДРЕСА_2 набутий відповідачкою у період шлюбу та на постійній основі використовується нею у здійсненні підприємницької діяльності на даний час. Таким чином в силу презумпції спільності майна подружжя, яка не спростована відповідачкою, дане майно підлягає поділу між сторонами зі стягненням з відповідачки на користь позивача компенсації половини його вартості, визначеної у звіті про оцінку станом на 18.10.2024 року. Матеріалами справи підтверджується, що дане майно набуте сторонами у період шлюбу, МАФ був виготовлений та самостійно встановлений сторонами, жодних доказів того, що дана споруда з часу розірвання шлюбу зазнала будь-яких змін відповідачкою суду не надано як і будь-яких доказів вартості даного майна. Щодо поділу спірного житлового будинку АДРЕСА_3 слід врахувати, що матеріалами справи підтверджується, що його будівництво здійснювалось у повній відповідності до діючого законодавства та на підставі належних дозвільних документів, після чого зазначений об`єкт в установленому порядку був введений в експлуатацію та зареєстрований на праві власності за відповідачкою. Відповідно до вимог ДБНВ.2.2-15:2019 «житлові будинки. Основні положення» та ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» даний будинок є зблокованим житловим будинком, про що свідчить присвоєння йому окремого адресного номера. Невідповідність підписів у поданій на реєстрацію документації на спірний будинок не впливає на законність процесу будівництва. Експерт при проведенні призначеної у даній справі судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи вийшла за межі наданих повноважень, перейшла до проведення будівельно-технічної експертизи, що є окремим видом експертиз, вдалася до тлумачення відповідності правовстановлюючих документів нормативно правовим актам, що відповідає завданням експертизи з питань права, а тому висновок експерта №168 від 10.09.2024 року підлягає визнанню недопустимим доказом. Враховуючи наявність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт набуття сторонами за час шлюбу у власність житлового будинку АДРЕСА_1 , наявні відповідні підстави для визнання за позивачем права власності на частку зазначеного об`єкта нерухомості та відповідно визнання за ним зігдно вимог ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України права власності на частку земельної ділянки із кадастровим номером :05:007:0522, на якій вказаний будинок розташований.

Представник відповідачки адвокат Захарчук Г.В. позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначила, що матеріалами справи, висновками експертиз підтверджується, що вказаний у правовстановлюючих документах, оформлених на ОСОБА_2 , житловий будинок АДРЕСА_3 за своїми технічними характеристиками не володіє ознаками окремого об`єкта нерухомого майна, а фактично є надбудовою третього поверху до належного відповідачці на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , яка не може експлуатуватись окремо та спорудження якої було розпочате як реконструкція без належних дозвільних документів. Зазначений об`єкт не є зблокованим житловим будинком, який може існувати на окремо відведеній земельній ділянці, тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частку даного майна є безпідставними та до задоволення не підлягають. Єдиний спосіб забезпечити позивачу доступ до вказаного майна це шляхом встановлення сервітуту. Із урахуванням наведеного відсутні підстави для поділу між сторонами належної відповідачці на праві приватної власності земельної ділянки із кадастровим номером :05:007:0522. Щодо спірного автомобіля зазначила, що відповідачка не заперечує, що він був відчужений 17.10.2018 року, але за ціною меншою від тієї, за якою він був придбаний. Щодо малої архітектурної форми вказала, що позивачем не підтверджено належними доказами понесені витрати на придбання і спорудження даного об`єкта, який є збірно-розбірною конструкцією і неодноразово розбирався відповідачкою у процесі експлуатації після розлучення. Долучений позивачем звіт про оцінку даного майна станом на 18.10.2024 року не свідчить про витрати, які були понесені на момент набуття даного майна у володіння та його вартість на час розірвання шлюбу.

Судовий експерт СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала наданий нею висновок №168 від 10.09.2024 року оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи та вказала, що за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження встановлено, що вказаний у наявній у матерілах справи технічній та правовстановлюючій документації житловий будинок АДРЕСА_1 не є окремим житловим будинком, а фактично це проведена внаслідок реконструкції добудова двох технічних приміщень на першому поверсі та надбудова мансарди, які не мають окремого входу з вулиці та не пов`язані безпосередньо між собою, до існуючого житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт не відповідає поняттю «житловий будинок» та не завершений будівництвом, а тому, оскільки у ході проведення експертизи встановлено, що об`єкт дослідження не відповідає наявним правовстановлюючим документам щодо нього, тобто відсутні належним чином оформлені майнові права, проведення його оцінки як єдиного об`єкта є неможливим. Згідно Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року об`єкт оцінки-це майно та майнові права, які підлягають оцінці. Також наявний об`єкт не підпадає під визначення зблокованих житлових будинків, однією з умов для яких є наявність двох квартир з окремими виходами на прибудинкову територію, з`єднаних між собою по горизонталі. Щодо спірної малої архітектурної форми, аналогічно було встановлено, що у торговому павільйоні, що знаходиться по АДРЕСА_2 наявний фундамент, облаштована каналізація із заглибленням у міську мережу, а розміри даного об`єкта не відповідають законодавчо визначеним розмірам щодо стаціонарної МАФ та стаціонарної ТС, а тому даний об`єкт фактично є нерухомим майном, яке підлягає введенню в експлуатацію із оформленням відповідних правовстановлюючих документів. Виходячи з наведеного провести оцінку даного майна не виявилось можливим.

Заслухавши пояснення представників сторін, судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони у справі з 20.09.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2018 року. Неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати із матір`ю.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_10 з 07.02.2008 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, номер запису: 0001510 та серед іншого здійснює діяльність за ВКЕД 47.19- інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 56.10-діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.21 постачання готових страв для подій; 56.29- постачання інших готових страв.

12.02.2009 року між Яремчанською міською радою та підприємцем ОСОБА_10 укладено угоду про використання земельної ділянки, відповідно до якої ОСОБА_10 користується земельною ділянкою площею 40 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та зобов`язується сплачувати Яремчанській міській раді плату за фактичне користування земельною ділянкою для виносної торгівлі продуктами харчування за період з 12.02.2009 року по 01.09.2009 року.

12.10.2010 року відділом архітектури та містобудування Яремчанського міськвиконкому забудівнику ОСОБА_10 видано Паспорт прив`язки на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 для розміщення торгового павільйону за наступними техніко-економічними показниками: площа забудови-40 кв.м., загальна площа-33,0 кв.м., торгова площа-7,56 кв.м, цоколь або цокольний поверх-збірні бетонні блоки, поверхні стін-дерев`яний зруб 200х200, крівля-бітуумна черепиця, будівельний об`єм-98.0 кв.м. Фундамент слід виконувати з монолітного бетону або збірних бетонних блоків (класу В 7,5) і закладати в основу з твердинх однорідних грунтів або порід, які не деформуються. По периметру будівлі влаштувати відмостку шириною 0,65 мз бетону, товщиною 20мм(по щебеню). До вказаного паспорту додано схему розташування земельної ділянки, викопіювання з генплану м. Яремче у місці розташування об`єкту та проект торгового павільйону, виконаний СПД ОСОБА_11 , погоджений головним архітектором м. Яремче 19.07.2010 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 за ОСОБА_10 04.06.2014 року зареєстровано транспортний засіб марки Toyota модель AYGO, 2006 року випуску, тип-легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_10 (Обдаровувана) та посвідченого державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №1050, відповідачка отримала в дар земельну ділянку площею 0,0683 га, кадастровий номер :05:007:0522, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,(присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У п.12 вказаного договору зазначено, що на земельній ділянці розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_14 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. 25.11.2015 року за реєстром №1046.

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 на земельну ділянку із кадастровим номером :05:007:0522 проведено 25.11.2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48338315 від 25.11.2015 року.

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 297,5 кв.м. житловою площею 129,7 кв.м. проведено 25.11.2015 року, номер запису про право власності: 12204087, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №228905968 від 21.10.2020 року.

13.10.2017 року Відділом містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства Яремчанського міськвиконкому забудівнику ОСОБА_10 видано Будівельний паспорт №312-17/012/4988 на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 та ОСОБА_15 паспорт для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером :05:007:0522.

15.11.2017 року Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області за №ІФ5 зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта щодо будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , замовником будівництва у якому вказана відповідачка.

04.04.2018 року Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області за №ІФ74 зареєстровано подану відповідачкою Декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 211,2 кв.м., житловою площею 128,1 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :05:007:0522.

Відповідно до довідки Відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Яремчанської міської ради №27 від 17.04.2018 року житловому будинку, будівництво якого проводиться в АДРЕСА_1 (повідомлення на виконання будівельних робіт від 15.11.2017 року №ІФ5) можливо присвоїти адресний номер 9 «а».

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №45 від 24.04.2018 року на новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 присвоєно адресний номер 9 «а».

11.05.2018 року державним реєстротором Надвірнянської міської ради проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_4 на земельній ділянці із кадастровим номером :05:007:0522, номер запису про право власності:26160327, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124055554 від 16.05.2018 року.

Згідно відомостей Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 20.03.2018 року, вказаний житловий будинок 2018 року побудови, загальною площею 211,2 кв.м., житловою площею 128,5 кв.м., та складається із двох поверхів та мезоніна.

Відповідно до Звіту про оцінку, виконаного ФОП ОСОБА_16 станом на 29.01.2020 року вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 3644490,00 грн.; вартість малої архітектурної форми(кафе «Вулик), що розташована по АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_10 становить 511100,00 грн.; вартість автомобіля Toyota модель AYGO, тип-легковий хетчбек-В, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 133770,00 грн.

Згідно Звіту про експертну грошову оцінку, виконаного ФОП ОСОБА_16 станом на 29.01.2020 року вартість земельної ділянки площею 0,0683 га, що розташована по АДРЕСА_1 становить 592380,00 грн.

Із відповіді на адвокатський запит, наданої Надвірнянським ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №12134/108/50/04 від 10.11.2020 року вбачається, що 24.07.2018 року на спецлінію 102 поступило повідомлення ОСОБА_1 про те, що 24.07.2018 року в м. Надвірна викрали автомобіль марки Тойота, яке зареєстроване в Інформаційно-телекомунікаційну систему Інофрмаційний портал Національної поліції Надвірнянського ВП за №4879 та списано за рапортом роботи поліції з використанням електронної системи фіксації поліцейськими результатів реагування на події. Наведене підтверджується рапортом старшого інспектора-чергового СРПП Надвірнянського ВП від 24.07.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24.07.2018 року.

24.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся у Надвірнянське ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив припинити розгляд поданого ним повідомлення з приводу заволодіння автомобілем Toyota AYGO, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначивши, що вказаний автомобіль без його відома забрала дружина, з якою вони спільно не проживають і між ними тривають судові спори щодо поділу спільного майна та розлучення.

У своїх письмових поясненнях слідчому Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 24.07.2018 року ОСОБА_10 вказала, що з лютого 2018 року не проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_1 , з яким перебуває у поганих відносинах. У лютому 2018 року ОСОБА_1 забрав для ремонту автомобіль Toyota AYGO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який вона придбала у 2014 році за власні кошти та відмовляється його повернути. 24.07.2018 року вона приїхала у м. Надвірна, де зі стоянки біля роботи ОСОБА_1 забрала вказаний автомобіль.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 та відомостями з Пенсійного фонду України форми ОК-5 підтверджується, що позивач у період з липня 2002 року по серпень 2006 року працював на посаді інженера-геодезиста, з серпня 2006 року по 2012 рік працював на посаді землевпорядника ПП «Карпатигеодезпроект» та з січня 2016 року по серпень 2020 року на посаді комерційного директора ТОВ «НВО «Геогруп».

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру МВС від 02.12.2020 року у власності ОСОБА_10 перебували наступні транспортні засоби: Peugeot 206, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 дата реєстрації 12.03.2013 року, який знятий з обліку 20.05.2014 року для продажу та Toyota AYGO, 2006 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації-04.06.2014 року, який перереєстровано на нового власника 17.10.2018 року. У власності ОСОБА_1 перебував автомобіль марки Dacia Logan 2008 року випуску, дата реєстрації-22.05.2008 року, який перереєстровано на нового власника 26.04.2018 року.

Відповідно до довідки державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради №93/06-29 від 09.02.2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутній запис про державну реєстрацію права власності чи інших речових прав ОСОБА_2 на малу архітектурну форму (торговий павільйон) площею 0,33 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

31.01.2022 року між Яремчанською міською радою та ОСОБА_10 укладено додатковий договір особистого строкового сервітуту відповідно до якого виконавчий комітет Яремчанської міської ради погодив продовження підприємцю ОСОБА_10 розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності(торгового павільйону) на земельній ділянці площею 0,0040 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (біля автобусної станції) на термін 3 роки.

Згідно висновку експерта №168 від 10.09.2024 року за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи визначити ринкову вартість об`єкта будівництва, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 , що згідно правовстановлюючих документів вказаний як житловий будинок, відповідно до фактичних обмірів, здійснених за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження експертами 26.08.2022 року експерту не надається можливим.

Ринкова вартість станом на дату проведення експертизи земельної ділянки площею 0,0683 га кадастровий номер :05:007:0522, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 789207,00 грн.

Визначити ринкову вартість об`єкта будівництва, розміщеного за адресою АДРЕСА_2 , що згідно паспорта прив`язки від 19.07.2010 року вказаний як мала архітетуктурна форма, відповідно до фактичних обмірів, здійснених за результатами проведенного візуально-інструментального обстеження експертами 26.08.2022 року експерту не надається можливим.

Як слідує із дослідницької частини вказаного висновку експерта, в ході проведення експертом 26.08.2022 року візуально-інструментального обстеження об`єкту будівництва, що розміщений за адресою АДРЕСА_1 було виявлено, що даний об`єкт нерухомого майна фактично не являється окремим житловим будинком (з І, ІІ поверхами та мезоніном), а являється незавершенною будівництвом частиною (окремі приміщення І поверху, ІІІ поверх та мансарда) житлового будинку, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 . Також в матеріалах Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 було виявлено ряд невідповідностей результатам візуального обстеження та проведеним в його ході обмірам, зокрема: -в матеріалах Технічного паспорта зазначається рік побудови -2018 рік, а фактично приміщення, вказані у Технічному паспорті як окремий будинок, станом на 26.08.2022 року не завершені будівництвом; фактично з приміщення поз.1-2 наявна дверна пройма в приміщення І поверху даного будинку, що не відображені у вказаному Технічному паспорті; фактичні розміри, а відповідно площі всіх приміщень незначною мірою(близько 5 см) більші від зазначених у Технічному паспорті; наявний єдиний вхід у приміщенні ІІ поверху згідно Технічного паспорта (фактично ІІІ поверху), що здійснюється через люк в перекритті між приміщеннями поз.1-3 з приміщення ІІ поверху даного будинку, що не відображене у Технічному паспорті. Фактично наявний на території садиби по АДРЕСА_1 житловий будинок не відображений в наданих експерту на дослідження копіях матеріалів з технічної інвентаризації та матеріалах справи знаходиться в процесі реконструкції, представляє собою незавершену будівництвом трьохповерхову будівлю з мансардою, прибудовою та цокольним поверхом під частиною будинку. Виходячи з того, що вказаний об`єкт дослідження фактично не являється окремим об`єктом нерухомого майна та навіть не являється його автономною частиною, а інформація, зазначена у правовстановлюючих документах не відповідає фактично наявному об`єкту нерухомого майна, відповідно відсутні належним чином оформлені майнові права на зазначений об`єкт, а тому визначити його ринкову вартість не виявляється можливим.

Також в ході проведення експертом 26.08.2022 року візуально-інструментального обстеження об`єкту будівництва, розміщеного за адресою АДРЕСА_2 , що згідно паспорту прив`язки від 19.07.2010 року вказаний як мала архітектурна форма встановлено, що даний об`єкт нерухомого майна не відповідає поняттю мала архітектурна форма /стаціонарна (за нормативними актами, чинними станом на час виконання паспорта прив`язки) та не відповідає поняттю, яке прийшло на заміну поняттю мала архітектурна форма в частині тимчасових одноповерхових споруд торговельного призначення-тимчасова споруда стаціонарна (за нормативними актами, чинними станом на час проведення експертизи), оскільки конструктивно (як зазначено в паспорті прив`язки) будівля планувалася як встановлена на повноцінному фундаменті, візуально встановити фактичну наявність фундаменту експерту не було можливо, у зв`язку із відсутністю доступу до даної конструкції, розміри/площа будівлі за зовнішніми обмірами, які фактично та згідно паспорта прив`язки становлять 4х10м/40кв.м., перевищують допустиму площу для стаціонарних МАФ та стаціонарних ТС(30 кв.м.), крім того візуально встановлено, що фактичне планування даної будівлі/споруди- не відповідає плануванню, зазначеному в паспорті прив`язки, зокрема наявні мийки для посуду та вбудоване приміщення вбиральні каналізованої з заглибленим підключенням до міської мережі.

Оскільки вказаний об`єкт дослідження не відповідає понятям(термінам) стаціонарна МАФ та стаціонарна ТС, а також роботи по спорудженню не входять до переліку, зазначеного у постанові Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», то на будівництво даного об`єкту мали бути оформлені документи, що дають право на будівництво і будівля мала бути прийнята в експлуатацію.

Беручи до уваги зазначене та поняття терміну об`єкту оцінки згідно Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і манових прав» визначити ринкову вартість данного об`єкта будівництва не видається можливим.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-23/4644-ПЧ від 19.05.2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000106 від 05.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України встановлено, що підпис перед рукописним написом « ОСОБА_10 » у заяві до місього голови м. Яремче Онутчака В.В. від ОСОБА_10 з приводу присвоєння адресного номеру «а» новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 від 17.04.2018 року виконаний не ОСОБА_17 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-23/4645-ПЧ від 23.05.2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000106 від 05.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України рукописні написи, які починаються зі слів: «Міському голові м. Яремче…» та закінчуючи написами «17.04.2018 р.(підпис) / ОСОБА_10 » у заяві до місього голови м. Яремче Онутчака В.В. від ОСОБА_10 з приводу присвоєння адресного номеру «а» новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 від 17.04.2018 року виконані не ОСОБА_17 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-23/14893-ПЧ від 21.12.2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000106 від 05.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України рукописні написи, які починаються зі слів: «Міському голові м. Яремче…» та закінчуючи написами «17.04.2018 р.(підпис) / ОСОБА_10 » у заяві до місього голови м. Яремче Онутчака В.В. від ОСОБА_10 з приводу присвоєння адресного номеру «а» новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 від 17.04.2018 року виконані ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта №159 від 16.08.2024 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, виконаного на замовлення ОСОБА_2 судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.С. для подачі до суду об`єкт будівництва, що відповідно до правовстановлюючих документів має назву «житловий будинок АДРЕСА_1 , фактично не в повній мірі відповідає інформації, зазначеній в Технічному пспорті на садибний (індивідувальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлено станом на 20.03.2018 року та відомостям у правовстановлюючих документах, а саме:

-об`єкт будівництва фактично не являється окремим житловим будинком(з І, ІІ поверхами та мезоніном), як зазначено в інформації, вказаній у Технічному паспорті «Технічний паспорт на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 »(виконаний відділом технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_18 станом на 20.03.2018 року) та інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №386607812 від 12.07.2024 року, а являється незавершеним будівництвом, непов`язаними між собою безпосередньо частинами(окремі приміщення І поверху, а також ІІІ поверх та мансарда) житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який згідно копії Технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виконаного Коломийським МБТІ станом на 29.03.1999 року та договору дарування представляв собою двоповерховий з підвалом(фактично-цокольним поверхом) під частиною будинку, садибний житловий будинок, в якому було здійснено прибудову(окремі приміщення І поверху поз.1-1 та 1-2) та надбудову (приміщення ІІІ поверху поз.1-3-1-12, який в технічному паспорті від 2018 року зазначено як ІІ поверх та мансарди поз. 1-13-1-17, яку в технічному паспорті зазначено як мезонін);

-фактичне планування об`єкту будівництва, як частини житлового будинку, в цілому відповідає плануванню, відображеному в наданій експерту на дослідження копії Технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 20.03.2018 року, за винятком того, що фактично в приміщенні поз.1-2 наявна дверна пройма в приміщення І поверху данного будинку, що не відображені в Технічному паспорті; а в приміщенні поз.1-3 відсутня вхідна віконно-дверна пройма з віконно-дверним заповненням, натомість наявна віконна пройма з віконним заповненням, фактично наявний люк в підлозі та дерев`яні сходи через які фактично здійснюється вхід в приміщення надбудови з приміщень ІІ поверху данного будинку, що не відображені у вказаному технічному паспорті проте наявні у копії Технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 29.03.1999 року;

-фактичні розміри об`єкту будівництва як частини житлового будинку, а відповідно площі всіх приміщень незначною мірою(близько 5 см) більші від зазначених в Технічному паспорті, що ймовірно спричинено фактично незавершеними конструкціями стін в приміщеннях та відсутністю на них оздоблення;

-в матеріалах Технічного паспорта на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначається, що рік побудови об`єкті будівництва 2018, а фактично приміщення, вказані в Технічному паспорті як окремий будинок станом на 12.08.2024 року-не завершені будівництвом.

Відсоток готовності, фактично наявного на території садиби по АДРЕСА_1 житлового будинку, позначеного в наданих експерту на дослідження копіях матеріалів з технічної інвентаризації літерою А, що знаходиться в процесі реконструкції та представляє собою незавершену будівництвом трьохповерхову будівлю, з мансардою, прибудовою та цокольним поверхом під частиною будинку, в цілому становить близько 76%, а відсоток готовності об`єкта будівництва, що відповідно до правовстановлюючих документів має назву «житловий будинок АДРЕСА_1 , який являється частиною фактично наявного на території садиби по АДРЕСА_1 житлового будинку становить близько 35%.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.10.2024 року №201-08557880 вартість житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 211.20 кв.м, житловою площею 128,50 кв.м. становить 5231499,30 грн.

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТзОВ «Кабінет оцінки «Браєр» станом на 18.10.2024 року ринкова вартість торгового павільйону загальною площею 33.00кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_2 становить 909754.00 грн.

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_19 станом на 18.10.2024 року ринкова вартість транспортного засобу марки Toyota AYGO, 2006 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 із урахуванням технічного стану, умов зберігання комплектації становить 226850,00 грн.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 Сімейного кодексу (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою, третьою ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

За приписами ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц, у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року № 464/7011/16-ц, від 09.07.2021 року у справі №161/8116/19.

Приписами ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що в період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі відповідачка набула у приватну власність на підставі договору дарування від 25.11.2015 року житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 297,5 кв.м., житловою площею 129,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0683 га, кадастровий номер :05:007:0522, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), на якій розміщений зазначений об`єкт нерухомості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що за час шлюбу вони із відповідачкою на належній їй земельній ділянці із кадастровим номером :05:007:0522 збудували новий житловий будинок, якому присвоєно адресний номер АДРЕСА_1 , право власності на який 11.05.2018 року зареєстроване за відповідачкою, із урахуванням чого просив визнати за ним право власності на частку вказаного житлового будинку та частку земельної ділянки із кадастровим номером :05:007:0522.

Водночас висновком експерта №168 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 10.09.2024 року встановлено, що об`єкт будівництва, зазначений у Технічному паспорті на садибний(індивідуальний) житловий будинок від 20.03.2018 року та інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №386607812 від 12.07.2024 року як житловий будинок АДРЕСА_1 не являється окремим житловим будинком(з І, ІІ поверхами та мезоніном), а фактично являється незавершеною будівництвом частиною (окремі приміщення І поверху, ІІІ поверх та мансарда) житлового будинку, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 . Наявний на території садиби по АДРЕСА_1 житловий будинок знаходиться в процесі реконструкції, представляє собою незавершену будівництвом трьохповерхову будівлю з мансардою, прибудовою та цокольним поверхом під частиною будинку.

Вказаний висновок експерта є належно обґрунтованим, містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблених висновків і не викликає сумнівів у суду у своїй об`єктивності, підстав для визнання його недопустимим доказом суд не вбачає.

Відповідно до висновку експерта №159 від 16.08.2024 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи на замовлення відповідачки також встановлено, що відсоток готовності, фактично наявного на території садиби по АДРЕСА_1 житлового будинку, що знаходиться в процесі реконструкції та представляє собою незавершену будівництвом трьохповерхову будівлю, з мансардою, прибудовою та цокольним поверхом під частиною будинку, в цілому становить близько 76%, а відсоток готовності об`єкта будівництва, що відповідно до правовстановлюючих документів має назву «житловий будинок АДРЕСА_1 , який являється частиною фактично наявного на території садиби по АДРЕСА_1 житлового будинку становить близько 35%.

Таким чином, дослідженими доказами підтверджується, що після набуття відповідачкою у власність житлового будинку АДРЕСА_1 сторонами було проведено реконструкцію зазначеного будинку шляхом облаштування прибудови до першого поверху та добудови мансарди, яка будівництвом не завершена.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У ході розгляду справи позивачем не надано та, відповідно, судом не здобуто належних та допустимих доказів на спростування вказаних висновків експертів та підтвердження того, що на належній відповідачці земельній ділянці із кадастровим номером :05:007:0522 на час розгляду справи знаходяться два окремі зблоковані житлові будинки, один з яких є завершеним будівництвом окремим об`єктом нерухомості загальною площею 211,2 кв.м. житловою площею 128,5 кв.м., збудованим сторонами спільно за час шлюбу.

Факт введення в експлуатацію та реєстрації за відповідачкою у 2018 році права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за встановлених фактичних обставин даної справи не спростовує зазначених висновків суду, а дослідженими судом доказами також підтверджується, що на даний час СД ВП №1(м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 05.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за фактом використання завідомо підроблених документів, що стали підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на новозбудований житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки як встановлено судом, на момент розгляду справи зазначений будинок не існує як окремий об`єкт нерухомості, а являється фактично незавершеною будівництвом реконструкцією належного відповідачці на праві особистої власності житлового будинку АДРЕСА_1 . Із вимогою про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних у ході проведення реконструкції вказаного житлового будинку, чи присудження йому відповідної грошової компенсації позивач до суду у даній справі не звертався.

Враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0683 га із кадастровим номером :05:007:0522 набута відповідачкою у власність у період шлюбу на підставі договору дарування, зазначене майно в силу ст.57 СК України є її особистою приватною власністю, а тому підстави для визнання вказаного об`єкта нерухомості спільною сумісною власністю подружжя відсутні. А оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , то відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на частку спірної земельної ділянки, із урахуванням чого зазначена позовна вимога до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення компенсації вартості частки транспортного засобу суд зазначає наступне.

У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц, постановах Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №757/8854/14-ц, від 09.12.2020 року у справі №301/2231/17, від 07.04.2021 року у справі №402/849/18, від 18.02.2021 року у справі №314/2224/17.

Як встановлено в ході судового розгляду, автомобіль марки Toyota AYGO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі та зареєстрований за відповідачкою. Доказів того, що зазначене майно набуте ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів суду не надано, а відтак суд приходить до висновку, що зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дослідженими доказами підтверджується, що даний автомобіль був відчужений на користь третьої особи 17.10.2018 року, а шлюб між сторонами було розірвано у судовому порядку 30.10.2018 року. У своїх письмових поясненнях слідчому Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 24.07.2018 року за фактом незаконного заволодіння спірним автомобілем відповідачка вказувала, що з лютого 2018 року не проживає зі своїм чоловіком та забрала належний їй транспортний засіб, позов про розірвання шлюбу між сторонами був поданий ОСОБА_2 до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 12.07.2018 року, а з рішення суду вбачається, що свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що тривалий час спільно не проживає із ОСОБА_1 та не веде із ним спільного господарства.

Оскільки відповідачка до розірвання шлюбу, здійснила відчуження даного автомобіля, який перебував у її користуванні на користь іншої особи, чого не заперечила у ході розгляду справи, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реалізація спільного майна відбулась за згодою позивача, а отримані від продажу автомобіля кошти були використані в інтересах сім`ї чи поділені між сторонами у рівних частках, то суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 грошова компенсація вартості частки спірного транспортного засобу у розмірі 113425,00 грн, виходячи із ринкової вартості даного майна на час розгляду справи, визначеної у звіті про оцінку майна від 18.10.2024 року.

Відповідачкою не надано суду доказів іншої ринкової вартості спірного транспортного засобу.

Щодо вимоги про стягнення компенсації вартості частки малої архітектурної форми суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст.52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за час перебування в шлюбі ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала свою господарську діяльність у торговому павільйоні площею 0,33 кв.м., що розміщений за адресою АДРЕСА_2 , набутому у власність на підставі виданого 12.10.2010 року відділом архітектури та містобудування Яремчанського міськвиконкому Паспорту прив`язки на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 , який продовжує використовувати у підприємницькій діяльності на час розгляду справи.

Жодних доказів того, що зазначений торговий павільйон був набутий відповідачкою за час шлюбу за рахунок особистих коштів, як і доказів того, що з часу розірвання шлюбу між сторонами вказане майно зазнало суттєвих змін у бік покращення за рахунок особистого внеску відповідачки, що призвело до істотного збільшення його вартості, ОСОБА_2 суду не надано, а отже не спростовано належними доказами презумпцію спільності майна подружжя.

При цьому суд звертає увагу на те, що наведені у висновку експерта №168 від 10.09.2024 року доводи про те, що даний об`єкт за своїми технічними характеристиками не відповідає поняттю мала архітектурна форма чи тимчасова стаціонарна споруда не спростовують той факт, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та на момент розгляду справи не зареєстроване в установленому порядку як об`єкт нерухомості, а тому при визначенні його вартості суд враховує наданий позивачем звіт про оцінку майна від 18.10.2024 року, який не спростовано відповідачкою.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості частки торгового павільйону, загальною площею 33,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 454877,00 грн.

Щодо вимоги про визнання автомобіля та малої архітектурної форми спільної сумісної власністю подружжя суд зазначає наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14.12.2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 року у справі №904/1448/20 (пункт 5.31), від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

У постанові від 23.01.2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 70)) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування сторін у шлюбі. З огляду на це позовна вимога про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є ефективним способом захисту права члена подружжя на поділ їхнього майна у рівних частках. За наявності належних, допустимих і достатніх доказів суд встановлює належність майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на викладене заявлена ОСОБА_1 позовна вимога про визнання автомобіля марки Toyota AYGO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та малої архітектурної форми, що знаходиться за адресою вул. Свободи у м. Яремче спільною сумісною власністю подружжя до задоволення не підлягає, оскільки не відповідає ефективному способу захисту порушеного права.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості частки автомобіля марки TOYOTA модель AYGO, 2006 року випуску у сумі 113425,00 грн та компенсації вартості частки торгового павільйону, загальною площею 33,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 454877,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача 3434,55 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також судом встановлено, що при зверненні до суду із вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6306,00 грн, за ставкою, встановленою для позовів про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу, в той час як відповідно до ціни позову розмір судового збору, що підлягав до сплати за подання даного позову становить 10510,00 грн, відтак з позивача, із урахуванням розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 4202,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля марки TOYOTA модель AYGO, 2006 року випуску, тип легковий хетчбек В, номер кузова НОМЕР_2 у сумі 113425 (сто тринадцять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 00 коп. та компенсацію вартості частки торгового павільйону, загальною площею 33,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 454877(чотириста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3434(три тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 4202(чотири тисячі двісті дві) гривні 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 24 березня 2025 року.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК