РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/1835/24

Провадження № 22-ц/4815/446/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс",

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року (Кушніра О.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТзОВ "Діджи Фінанс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 20.01.2020 року ОСОБА_1 через особистий кабінет на офіційному веб-сайті "ТзОВ "Мілоан" було подано заявку на отримання кредиту № 1111103.

Таким чином, відповідач уклала Договір про споживчий кредит № 1111103 від 20.01.2020 року з ТзОВ "Мілоан" та отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7000,00 грн.

Кредитні зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 16625,00 грн., а саме: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7875,00 грн. заборгованість за відсотками; 350,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами, 1400,00 грн. заборгованість за пенею.

У подальшому, 20 серпня 2020 року між ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу № 02/08, відповідно до умов якого ТзОВ "Діджи Фінанс" набуто право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 1111103 від 20.01.2020 року.

Позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення йому права вимоги від ТзОВ "Мілоан" з інформацією про порядок погашення заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, проте позичальниця не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит, у строки, передбачені договором.

Крім того, позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1111103 від 20.01.2020 року у розмірі 16625,00 грн., 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на правничу професійну допомогу.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1111103 від 20 січня 2020 року в сумі 16275 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 5371 (п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн. 29 коп. судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору, та досудову вимогу позивача від 27 вересня 2023 року про сплату боргу не виконала.

Можливість нарахування процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктами 2.2.3 та 2.3.1 кредитного договору, а тому, доводи відповідача про безпідставне нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування за період з 20 лютого 2020 року по 19 квітня 2020 року (60 днів) є помилковими.

Оскільки, кредитним договором не визначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем та позивач не надав доказів наявності та переліку таких послуг, а тому в частині стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити.

Також доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними.

Крім того, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2371 грн. 29 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ярмольчука В.С. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні докази підписання кредитного договору ОСОБА_1 , платіжне доручення № 14089327 від 20.01.2020 року самостійно надруковано позивачем.

Усі докази створені позивачем і їх неможливо перевірити, є односторонніми та не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України.

У приєднаних документах не міститься жодного доказу на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі банком коштів (копії квитанції, меморіального ордеру тощо). Також відсутні будь-які докази видачі кредитної картки.

Платіжне доручення № 14089323 від 20.01.2020 року не є первинним бухгалтерським документом.

Крім того, із нього вбачається, що кошти перераховувала фінансова компанія "Елаєнс", а не ТзОВ "Мілоан".

ТзОВ ФК "Елаєнс" не надає банківських послуг, не є банком та не може відкривати рахунки для інших юридичних осіб, а тому не могла перераховувати кошти.

Відсутні і докази належності карти 414949ХХХХХХ658 відповідачу.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, доказів розрахунку розміру заборгованості по кредиту, відсотках. Відсутні первісні бухгалтерські документи, котрі стверджували б факт видачі ОСОБА_1 грошових коштів.

Кредитний договір не містить усіх необхідних реквізитів, а також не надано документів, які б передбачали б розмір процентної ставки, розмір пені та комісії.

Не надано суду оригіналу Договору факторингу, який укладався між ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "Діджи Фінанс".

Суд стягнув всю суму боргу, однак чомусь вказує на часткове задоволення позову. Невідомо у задоволенні яких вимог суд відмовив.

Зазначає, що кредитний договір не містить її підпису, вона з ним не ознайомлювалася, не підписувала його та банком не спростовано цього факту.

Також відсутні докази виконання договору факторингу та переходу прав від ТзОВ "Мілоан" до ТзОВ "Діджи Фінанс" за кредитним договором № 1111103 від 20.0.2020 року.

Матеріали справи не містять доказів підписання нею електронним цифровим підписом кредитного договору, пропозицію про укладання кредитного договору, заявку на підтвердження його укладання тощо.

Не надано доказів щодо надання їй, як позичальнику, доступу до електронного кабінету, належних сум графіків платежів та заборгованості.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

17 лютого 2025 року ТзОВ "Діджи Фінанс" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які є законними та обгрунтованими.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Судом встановлено, що 20 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 1111103.

На підставі пункту 1.2, 1.3, 1.4 договору сума кредиту становить 7000 грн.

Кредит надається строком на 30 днів з 20.01. 2020 року.

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19.02. 2020 року.

Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору комісія за надання кредиту 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом 1575,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит № 1111103 від 20.01.2020 року, де, серед іншого, також вказані надані позичальником контактні особи, згоди, процес оформлення та розгляду заяви № 1111103, прийняті рішення по заяві та погоджені умови кредитування ( а.с. 75-76).

Пунктами 2.3, 2.3.1., 2.3.2 передбачено пролонгацію договору кредиту за наявності відповідної пропозиції позикодавця, за наявності домовленості між сторонами договору або ж волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту, що підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 Договору.

Пунктом 2.4 визначено умови повернення кредиту.

Відповідно до платіжного доручення № 14089327 від 20 січня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 7000 грн. (а.с.35).

Згідно відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за період з 20.01.2020 року по 19.04.2020 року, включно, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором про № 1111103 від 20.01.2020 року становить 16625,00 грн. і складається із: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7875,00 грн. заборгованість за відсотками; 350,00 грн. заборгованість по комісії та 1400,00 грн. пеня.

20 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 02/08.

Із витягу з додатку до договору факторингу № 02/08 від 20.08.2020 року вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 1111103, укладеним між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 20.01.2020 року, перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс».

Залишок боргу на момент відступлення прав вимоги становив: за кредитом -7000,00 грн., відсотками -7875,00 грн., за комісією 350,00 грн., пеня 1400,00 (а.с.15).

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача на адресу відповідача направлялася досудова вимога від 27.09.2023 року щодо сплати вказаної заборгованості в термін до 15.11.2023 року (а.с. 19-20), однак, ураховуючи подальше пред`явлення позову, заборгованість в добровільному порядку не погашена.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги з приводу того, що кредитний договір ОСОБА_1 не укладався та кредитних коштів вона не отримувала.

На переконання апеляційного суду доданими до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, анкетою-заявою на кредит, підтверджуються існування між сторонами кредитних відносин.

Окрім того, укладення кредитного договору підтверджується також доданими до справи документами, із яких вбачається хронологія вчинених дій щодо його укладення у формі електронного правочину 20.01.2020 року між ТзОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , лог застосування коду підписання кредитного договору, скрін смс для підпису кредитного договору та скрін оферти-акцепту до кредитного договору (152-155).

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків тощо) були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій позичальниця не зверталася.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .

Хоча, відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет, банком емітентом з ідентифікаційним номером (BIN) № НОМЕР_2 , який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", марка картки: VISA, тип DEBIT: рівень: CLASSIC.

Тобто, задля спростування вимог нового кредитора боржник могла надати й отриману в банка емітента інформацію щодо неналежності платіжного інструменту з такими ознаками або ж неотримання грошових коштів за кредитним договором.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Однак презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання не спростовано.

Проте, колегія суддів погоджується із апелянтом щодо того, що заборгованість за відсотками була нарахована в більшому розмірі.

Незважаючи на те, що договором передбачено пролонгацію кредиту, однак така пролонгація повинна була відбуватися за умови сплати позичальником комісії за продовження кредиту та певної частки заборгованості по кредиту, а цього, з огляду на наданий позивачем розрахунок, здійснено не було.

Через те, що позичальником не здійснювалось будь-якого погашення заборгованості, тому були недієвими й пункти самого кредитного договору про пролонгацію його строку.

У зв"язку з цим, відсутні підстави вважати кредитний договір пролонгованим.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю в 30 днів та вартості в сумі 8575 гривень, з яких тіло кредиту 7000 гривень та відсотки в сумі 1575 гривень.

Відхиляючи можливість здійснення неправомірних нарахувань колегія суддів виходить з такого.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

При оцінці вимоги про стягнення пені апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає до задоволення, оскільки у кредитному договорі № 1111103 від 20.01.2020 року визначено, що у разі прострочення позичальником виконання зобов`язання вона зобов`язана сплатити пеню.

Стягуваний розмір пені нараховано до встановлення карантину на території України та строки позовної давності щодо її стягнення зупинено на строк дії карантину, а у подальшому - на строк дії воєнного стану в Україні.

Частиною 8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Слід зауважити, що доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права вимоги до ТзОВ "Діджи Фінанс" за кредитним договором № 1111103 від 20.01.2020 року спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 6300,00 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Ураховуючи, що апеляційний суд частково задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Діджи Фінанс», то відповідач повинна відшкодувати позивачу 3600,00 грн. витрат на правничу допомогу, які є доведеними та обгрунтованими.

Оскільки, ОСОБА_1 являється членом багатодітної сім`ї, а тому вона звільнена від сплати судового збору на підставі, зазначеній у ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 512, 514, 526, 638 1054ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 1575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) грн.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованості за відсотками у розмірі 6300,00 грн. - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1111103 від 20.01.2020 року за відсотками у розмірі 6300,00 грн. відмовити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року в частині відмови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" комісії за надання кредиту залишити без змін.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" пені в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) 3600 (три тисячі шістсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.