КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/486/2025
24 березня 2025 року
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Прядка Віталія Михайловича, про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Осаулової А.А., ухвалене в м. Київ 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,
У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті кошти в розмірі 593305 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 отримані кошти від оренди квартири в сумі 80000 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір 1211,20 грн.

Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та несправедливість рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року залишено без змін.

10 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Прядком В.М. подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій заявник вказував, що серед вимог відзиву на апеляційну скаргу була й вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, тому протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення подає вказану заяву та докази, які підтверджують понесення відповідачем судових витрат на правничу допомогу. Просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених ним в зв`язку з розглядом справи, у розмірі 12000 грн.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому позивач просила задовольнити заяву частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Вважала, що розмір гонорару є завищеним, не відповідає критерію розумності, є несправедливим і таким, що стягнення в повному обсязі покладатиме надмірний тягар для позивача, а також не відповідає виконаній роботі (складання відзиву та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

Наводила правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07 листопада 2019 року в справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19 про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зазначала, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію реальності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового розміру обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат за виконану роботу та критерію розумності їхнього розміру, зокрема, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, вважала, що заявлений до стягнення рівень витрат на оплату послуг адвоката Прядка В.М. є неспівмірним, не відповідає критерію розумності та їх стягнення в повному обсязі і становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Відтак, вважала, що враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки дана справа розглядалася судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду в такому ж порядку.

В судове засідання 24 березня 2025 року сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів; позивач ОСОБА_3 у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення просила розглядати заяву у відсутності позивача та її представника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Прядка В.М. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, разом із тим, представник відповідача на відеоконференцзв`язок 24 березня 2025 року не вийшов, в зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 212 ЦПК України, розгляд справи проведено у його відсутності.

Після закінчення розгляду справи до суду була передана заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Прядка В.М. про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Прядка В.М. про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

До закінчення судових дебатів у даній справі, а саме у відзиві на апеляційну скаргу, представником відповідача зроблено заяву про попередній (орієнтовний) розмір витрат в суді апеляційної інстанції, який становить 40000 грн., та про намір подати заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21, згідно яких, у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

До заяви про ухвалення додаткового рішення надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2024 року № 116/24 укладеного ОСОБА_1 з адвокатом Прядком В.М., за умовами якого за надання адвокатом правової допомоги за цим договором, що вказана в п. 1 цього договору, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в розмірі та на умовах, зазначених в додатку до цього договору.

Згідно угоди про вартість послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги (додаток до договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2024 року № 116/24) ОСОБА_1 та адвокат Прядко В.М. погодили, що роботи (послуги) адвоката Прядка В.М. з надання правової (професійної правничої) допомоги ОСОБА_1 оплачується клієнтом у вказаному в угоді розмірі, зокрема надання усних та/або письмових консультацій - від 3000 грн. до 5000 грн., складання відзиву на позовну заяву/апеляційну скаргу/касаційну скаргу - від 4000 грн. до 7000 грн., участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, незалежно від місця розташування суду - 4000 грн.

07 березня 2025 року ОСОБА_1 з адвокатом Прядком В.М. підписано акт приймання-передачі наданих послуг, згідно якого на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2024 року № 116/24 у період з 18 лютого 2025 року по 05 березня 2025 року адвокат надав клієнту послуги з надання професійної правничої допомоги у справі № 761/14241/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року, а саме 18 лютого 2025 року - надання усної консультації, аналіз наявних у клієнта документів, формування попередньої правової позиції - 3000 грн., 20 лютого 2025 року - формування відзиву на апеляційну скаргу для подачі його до суду та іншим учасникам у справі особисто клієнтом - 5000 грн., 05 березня 2025 року - участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 4000 грн., всього 12000 грн.

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення надано копію платіжної інструкції Sense bank від 07 березня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1. здійснено сплату 12000 грн. на користь Прядка В.М. , призначення платежу - оплата правової допомоги за договором № 116/24 від 05 грудня 2024 року, справа № 761/1424/24.

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення надано докази направлення копії цієї заяви іншим учасникам справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що акт наданих послуг складено, а оплату правової допомоги в розмірі 12000 грн. здійснено 07 березня 2025 року після закінчення перегляду справи в апеляційному порядку, що вочевидь унеможливлювало подання цих доказів до суду до закінчення судових дебатів.

Таким чином, вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем дотримано.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, згідно яких при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Судом встановлено, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_1. в даній справі у апеляційній інстанції здійснював адвокат Прядко В.М. яким подавалися процесуальні документи (відзив на апеляційну скаргу) і який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Таким чином, факти надання послуг правничої допомоги підтверджені матеріалами справи та встановлені судом.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом і в подальшому, зокрема в постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 938/466/21 (провадження № 61-5256св23).

Оцінюючи дотримання стороною позивача критеріїв реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру, апеляційний суд вважає в даному випадку дотриманими.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаної роботи, не відповідає критерію розумності, оскільки дані доводи зводяться лише до незгоди із заявленою до відшкодування сумою і є суто формальними.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом даного апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції, тобто судове рішення по суті позову, ціна якого позивачем визначена в розмірі 593305 грн., тому заявлені відповідачем до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. є співмірними зі складністю справи та ціною позову.

Зазначаючи, що стягнення витрат на правничу допомогу становитиме надмірний тягар для позивача і є несправедливим, ОСОБА_2 у своєму запереченні не підтвердила ці обставини жодними доказами.

Як вже зазначалось вище, статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У справі, що переглядалася Київським апеляційним судом, апеляційну скаргу було залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги залишено без задоволення, а апеляційну скаргу - без змін, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Виходячи із наведеного, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір з адвокатом Прядком В.М. про надання правової допомоги та додаток до нього, в якому сторони обумовили розмір гонорару у вигляді оплати в певних межах за кожний вид правничої допомоги, після апеляційного перегляду склали акт приймання-передачі наданих послуг, в якому зазначено опис наданих послуг, і відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів (у відзиві на апеляційну скаргу) відповідачем зроблено заяву про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу в порядку та строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а протягом п`яти днів після ухвалення рішення представник відповідача звернувся з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої надав докази на підтвердження розміру судових витрат, та підстави їх сплати у вигляді акту прийому-передачі наданих послуг, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність і необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 12000 грн.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Прядка Віталія Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Осаулової А.А., ухвалене в м. Київ 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.