Номер провадження: 22-ц/813/804/25
Справа № 501/728/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6500 доларів США та понесені ним судові витрати у розмірі 13420 грн.

Позов обґрунтовано тим, що він дізнався від відповідача про продаж автомобіля марки HYNDAI, модель І30, яку відповідач попередньо ввіз на територію України з-за кордону. Позивач погодився придбати у відповідача вказане авто. Сторони погодили продажну ціну вказаного автомобіля за 6500 доларів США. Відповідач повідомив позивача, що поспішає з поїздкою за кордон і йому вкрай потрібні кошти для цієї поїздки, тому поросив позивача надати відповідачу обумовлену сторонами вартість автомобіля, а він повинен був надати позивачу автомашину, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність на право керування та розпорядження автомобілем. Позивач погодився та 06.01.2020 передав відповідачу кошти у розмірі 6500 доларів США. Відповідач написав розписку про отримання ним від позивача коштів. Позивач вказує в позові, що деякий час він не мав змоги вчинити дії щодо перереєстрації вказаного авто на свою дружину та 14.07.2021 надав це право здійснити (по передорученню) ОСОБА_3 , який 15.07.2021 повідомив позивача, що вказаний транспортний засіб знаходиться в арешті, який накладений ще в 2019 році (до передачі позивачем коштів відповідачу). Позивач повідомив про вказані обставини відповідачу, зустрівся з ним та відав йому транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а ОСОБА_2 обіцяв повернути позивачу вищевказані кошти, які так і не повернув та почав уникати спілкування з позивачем. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Заочним рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі змісту судового рішення вбачається, що підставою для відмови в позові є те, що суд зробив висновок, що отримані мною « грошові кошти є не авансом або завдатком, а оплатою за договором купівлі-продажу автомобіля, а зазначена розписка надавалась в якості письмового підтвердження факту передачі грошових коштів за автомобіль». Однак, і завдаток і аванс є формою переоплати по договору, який буде укладений між сторонами в майбутньому. Якщо суд і прийшов до висновку, що вказані грошові кошти є оплатою за договором купівлі-продажу автомобіля, однак оскільки цей договір не був вчинений, то така оплата є передоплатою до договору, якою не підтверджується правомірність відповідача в заволодінні моїми коштами. Навпаки звідси висновок, що відповідач, продовжуючи бути власником транспортного засобу, володіє моїми коштами неправомірно, чим порушив моє право власності на мої грошові кошти. Отже, висновок суду, що вказані грошові кошти є оплатою за договором купівлі-продажу автомобіля не може бути підставою для відмови мені в позові. Відмовляючи в позові суд послався на те, що скаржником не надано доказів, які б свідчили про те, що я 14.07.2021 надав право вчинити дії щодо перереєстрації вказаного авто на свою дружину (по передорученню) та що вказаний транспортний засіб знаходиться в арешті, який накладений ще в 2019 році, а також що мною не надано доказів передачі транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію Т3 відповідачу, звернення до відповідача з будь-якою претензією щодо повернення коштів. Однак, навіть ненадання суду вказаних доказів не може бути підставою у відмові мені в позові, оскільки ці докази не стосуються ні підстав, ні предмету позову, ними не встановлюється наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують мою позовну вимогу, їх відсутність в матеріалах даної справи не спростовує незаконність володіння відповідачем моїми коштами. Автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу скаржник відповідачу повернув, лише при цьому необачно повірив, що кошти 6500 доларів США він мені поверне, як повірив і в те, що кошти 260 000 грн., які я позичив відповідачу, він також поверне. Факт відсутності в скаржника вказаного транспортного засобу підтверджується постановою від 26 грудня 2022 року Старшого державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Паршенко Ольги Олександрівни у виконавчого провадженні BII 66678803, яке було відкрито на підставі рішення Іллічівського міського суду від 23.06.2021 року в справі № 501/469/21 про стягнення з ОСОБА_2 в скаржника користь 260 000 грн. боргу по договору позики. У вказаній постанові державний виконавець зазначила, що «згідно повідомлення МВС за боржником зареєстрований транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль TOYTA VERSO, TOYTA COROLLA, HYNDAI 130. На майно, виконавцем накладено арешт відповідною постановою, внесений запис до Державного реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна боржника, який доручено здійснювати поліції. Оголошений розшук транспортного засобу боржника позитивного результату не надав, не вдалося встановити місце його знаходження».

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 11.03.2025 року о 14:00 годині, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, причини неявки не повідомив, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотав, заяву про відкладення розгляду справи не подавав.

11.02.2025 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 6500 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту розписки випливає, що отримані відповідачем грошові кошти є не авансом або завдатком, а оплатою за договором купівлі-продажу автомобіля «Хундай», І30, номер НОМЕР_1 . Отже, зазначена розписка надавалась в якості письмового підтвердження факту передачі грошових коштів за автомобіль.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки HYNDAI, модель І30, д/н НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до наданої позивачем розписки від 06.01.2020, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 6500 доларів за автомобіль «Хундай», І30, номер НОМЕР_1 із зазначенням «претензій не маю».

Згідно нотаріально засвідченої довіреності від 06.01.2020 року, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 укладати правочини щодо експлуатації транспортного засобу, а саме керувати та розпоряджатися транспортним засобом «Хундай», І30, номер НОМЕР_1 .

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 грудня 2022 року, яка винесена старшим державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Паршенко Ольгою Олександрівною у виконавчого провадженні BII 66678803, яке було відкрито на підставі рішення Іллічівського міського суду від 23.06.2021 року в справі № 501/469/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 260 000 грн., встановлено, що «згідно повідомлення МВС за боржником зареєстрований транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль TOYTA VERSO, TOYTA COROLLA, HYNDAI 130. На майно, виконавцем накладено арешт відповідною постановою, внесений запис до Державного реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна боржника, який доручено здійснювати поліції. Оголошений розшук транспортного засобу боржника позитивного результату не надав, не вдалося встановити місце його знаходження».

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 рокуу справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на те, що оскільки договір купівлі продажу автомобіля, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передані скаржником відповідачу грошові кошти в сумі 6500 доларів США є авансом, та підлягають поверненню.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18).

Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6500 доларів за автомобіль «Хундай», І30, номер НОМЕР_1 із зазначенням «претензій не маю». Написана розписка підписана власноруч ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частин 1 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюються на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях, зокрема, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки HYNDAI, модель І30, д/н НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 23.11.2019 року ТСЦ 2643.

З метою подальшого продажу вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 видав на ім`я останнього нотаріальну засвідчену довіреність від 06.01.2020, якою уповноважено ОСОБА_1 укладати правочини щодо експлуатації транспортного засобу, а саме керувати та розпоряджатися транспортним засобом.

Факт одержання грошових коштів в сумі 6500 доларів США підтверджено розпискою ОСОБА_2 від 06.01.2020 року.

Тобто, передаючи грошові кошти відповідачу, позивач був упевнений, що передає авансові кошти для придбання в майбутньому у відповідача транспортного засобу, наслідком чого є його перереєстрація з відповідача на позивача або будь-якої особи на його власний розсуд.

Оскільки у майбутньому не було укладено ні попереднього, ні основного договору щодо купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений законом спосіб, а відтак не відбулось і перереєстрація автомобіля на особу позивача чи іншу особу на його розсуд, отримані відповідачем за розпискою кошти в сумі 6500 доларів США за своєю правовою природою є авансом, який підлягає поверненню позивачу на підставі 570 ЦК України.

Аванс повертається уразі не виконання зобов`язання (не укладення договору) з ініціативи будь-якої зі сторін.

Право витребування автомобілю у разі повернення авансу позивачу зберігається за відповідачем у разі доведеності, що автомобіль зберігається у позивача.

Проте позивач стверджує про відсутність у нього транспортного засобу HYNDAI, модель І30, д/н НОМЕР_1 та надає постанову про повернення 26 грудня 2022 року позивачу, як стягувачу виконавчого документа (виконавчого листа № 501/469/21) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 260000 грн., з якої вбачається, що «оголошений розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_2 позитивного результату не надав, не вдалося встановити місце його знаходження».

Таким чином, за встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на те, що зі змісту розписки випливає, що отримані відповідачем грошові кошти є не авансом або завдатком, а оплатою за договором купівлі-продажу автомобіля «Хундай», І30, номер НОМЕР_1 , є необґрунтованими, оскільки укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений законом спосіб матеріали справи не містять, відомостей щодо зняття з обліку в Територіальному органі з надання сервісних послуг по реєстрації (перереєстрації) автомобіля з ОСОБА_2 відсутні, а факт передачі грошових коштів в сумі 6500 доларів США підтверджено розпискою від 06.01.2020 року, тому визначаючи характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, з огляду на принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), між сторонами дійсно виникли правовідносини на підставі 570 ЦК України.

З огляду на викладене відсутні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Вказані обставини є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошові кошти у розмірі 6500 доларів США.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 21.03.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова