Дата документу 28.03.2025
Справа № 334/5537/24
Провадження № 2/334/185/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участі секретаря Шерештан О.М., учасників справи: представника позивача Заярної М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Заярної Марини Анатоліївни, до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

17.10.2024 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву з урахуванням заміни відповідача на малолітню ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов та просила його задовольнити з урахуванням заяви відповідача про визнання позову.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , подала до суду заяву про визнання позову. Просила суд провести розгляд справи без її участі, позов задовольнити.

Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання позову, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 12.01.2021 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся.

Звернувся до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись в обґрунтування підстав позову на свою необізнаність про наявність заповіту.

Позивачем залучено до участі у справі в якості відповідача правнучку спадкодавця малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємця п`ятої черги за законом, яка згідно з положенням ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено право саме за позивачем визначати відповідача за своїм позовом, обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача (статті 5, 122 ЦПК).

Питання захисту прав і законних інтересів дитини регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», міжнародного права.

Згідно з положеннями ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовитися від прав на майно малолітньої дитини, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, за відсутності дозволу органу опіки та піклування на відмову від прав на майно малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що визнання позову ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3 , суперечить закону та порушує інтереси малолітньої ОСОБА_3 , а тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Керуючись ст. 206, 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя: Турбіна Т. Ф.