Справа №751/2057/25
Провадження №4-с/751/14/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігів скаргу ТОВ «ВІН ФІНАНС» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №77245771 -

за участі сторін:

представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» Міньковської А.В.,

приватний виконавець Авторгов А.М.,

представники третьої особи Підгорний К.Є., Тихоновський Д.М.

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича в якій просив: 1) визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №77245771; 2) визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №77245771; 3) визнати неправомірною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №77245771; 4) зобов`язати приватного виконавця винести повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття на виконання.

Узагальнений зміст скарги зводиться до того, що заява стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в ній відсутні назва та дата видачі виконавчого документу, відсутня дата народження стягувача, не долучені реквізити документа, що посвідчує особу стягувача. Окрім того, державним виконавцем відкрито виконавче провадження на боржника, який не зазначений у виконавчому провадженні.

Враховуючи, що оскаржувані постанови, винесені після постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2025 р., яка на думку скаржника прийнята з порушенням вимог закону, всі інші постанови як похідні є протиправними.

Суд, заслухавши доводи представника ТОВ «ВІН ФІНАНС», яка просила задовольнити скаргу, контраргументи приватного виконавця та представників третьої особи щодо її необґрунтованості, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 17.02.2025 р. Новозаводським районним судом міста Чернігова було видано виконавчий лист №751/11220/23 щодо стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 197292,88 грн та 1972,93 грн, який відповідає вимогам, визначеними ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження №77245771 відкрито за постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова А.М. від 18.02.2025 р. про примусове виконання судового наказу Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/11220/23.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

При цьому, ані ЗУ «Про виконавче провадження», ані Інструкцією з організації примусового виконання рішень не врегульовані вимоги до заяви про відкриття виконавчого провадження, а тому, на думку суду, при її складанні слід керуватися положеннями ст.5 ЗУ «Про звернення громадян», де закріплено, що у зверненні повинні бути зазначені такі відомості: орган, до якого воно адресується, посадова особа, уповноважена розглядати; ПІБ заявника; місце його проживання; суть питання, прохання чи вимога; дата; підпис заявника.

Проаналізувавши вищевказані вимоги Закону та надану суду копію заяви про відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що зазначена заява в повній мірі відповідає вказаним положенням Закону.

З виконавчого документу вбачається, що судом особу боржника зазначено ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (місце знаходження юридичної особи: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського 8, м. Київ, ).

Натомість приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено особу боржника ТОВ «ВІН ФІНАНС» (місце знаходження юридичної особи: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського 8, м. Київ, ).

Суд вважає, що зміна назви юридичної особи, з урахуванням збереження місця знаходження та ЄДРПОУ, не є реорганізацією юридичної особи, наявні реквізити дозволяють ідентифікувати ТОВ «ВІН ФІНАНС» як боржника у цьому виконавчому провадженні, а вказана обставина жодним чином не є перешкодою для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, твердження заявника про протиправне відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №77245771 є безпідставними, а повернення виконавчих документів виключно з таких підстав є формалізмом, який не сприяє забезпеченню ефективного виконання судових рішень на практиці та фактично призводить до затягування виконання виконавчого листа, що порушує право на ефективний судовий захист.

Враховуючи, що вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди та зобов`язання приватного виконавця винести повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття на виконання є похідними від первісної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №77245771, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В зв`язку з тим, що заявником не було доведено невідповідність дій державного виконавця вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги з підстав її необґрунтованості.

Щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.12 ст.141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Підгорний К.Є. просили відмовити в задоволенні скарги, а тому понесені витрати третьої особи на правничу допомогу підлягають стягненню з скаржника.

ОСОБА_1 в обґрунтування понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи №751/2057/25 надав до суду: договір про надання правової допомоги від 06.03.2025 р. в якому зазначено фіксований розмір гонорару адвоката в розмірі 5 000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 06.03.2025 р. та рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару

Представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу просила відмовити з підстав недоведеності фактичного їх надання, а також необґрунтованості їх розміру.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення для сторони, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Враховуючи вище зазначене, зважаючи на повноваження суду, визначені ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, приймаючи до уваги співмірність, складність справи, фактично надані послуги (складання письмового заперечення та участь в судовому засіданні), а також час, об`єктивно необхідний на виконання відповідних робіт, участь іншого представника третьої особи в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 з 5 000 грн до 2 000 грн.

Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Керуючись ст.ст.10,13,211,247,258-261,450-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ТОВ «ВІН ФІНАНС» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №77245771 - відмовити.

Стягнути з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г. Павлов