Провадження №2-о/447/116/25
Справа №447/748/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

01.04.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Бачуна О.І.

секретаря судового засідання Вербінець Є.С.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

представник заявника ОСОБА_3

представник заінтересової особи ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просить суд ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис та вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 з покладенням на нього обов`язків: заборонити перебувати ОСОБА_1 в місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначає, що вона разом із донькою ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 . Її колишній чоловік регулярно вчиняє щодо неї насильство протягом тривалого часу, свідком якого часто стає донька.. Рішенням суду від 07.09.2023року шлюб між заявницею та ОСОБА_1 розірвано. Після розлучення ОСОБА_1 систематично переслідує її, ображає, вчиняє психологічний тиск, погрожує забрати дитину. Заявниця перебуває у постійній напрузі, оскільки ОСОБА_6 постійно за нею стежить, ОСОБА_6 її штовхав, заламував руки, бив та душив. Заявниця неодноразово зверталася в поліцію. ОСОБА_7 вчиняє відносно заявниці фізичне, психологічне, економічне та сексуальне насильство. Свідком неправомірних дій ОСОБА_6 була їхня донька ОСОБА_5 . Неодноразові звернення в поліцію не надали бажаного результату. Оскільки заявниця переконана про продовження повторного насильства відносно себе, а також вірогідність настання тяжких наслідків для її здоров`я є високою, тому вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою від 12.03.2025 суд прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити. ОСОБА_1 додатково вказала, що під час спільного проживання у шлюбі із ОСОБА_1 останній вчиняв відносно неї економічне насильство, не купляв ліків, коли вона була хвора, не дозволяв їй бачитися із подругами; намагався контролювати її поведінку. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 продовжував її переслідувати, дзвонити, стежив за нею, не дозволяв бачитися з дитиною ображав її нецензурними словами, душив, бив.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засідання проти задоволення заяви заперечив, подав до суду письмові пояснення в яких вказав, що факти наведені заявницею є її видумками, і жодними доказами не підтвердужються, дитина дуже прихильно ставиться до нього. Додатково вказав, що за зверненням заявниці було складено відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення, однак постановою суду такі були закриті у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши заявницю, заінтересовану особу, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено такі обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 07.09.2023 було розірвано. У них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 06 червня 2024 року у справі № 285/7922/23 (провадження № 61-5538св24).

У справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року, зазначив, що, враховуючи положення Закону про запобігання домашньому насильству, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених, зокрема, у КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Верховний Суд погодився з тим, що у справі існує тривалий конфлікт між сторонами, але обставини справи не вказують на необхідність застосування обмежувального припису. У цій справі також встановлено факт звернення заявниці з заявою до правоохоронних органів.

На підтвердження своїх вимог заявницю долучено висновок психолога ОСОБА_9 від 16.01.2025 та експерта ОСОБА_10 від 20.02.2025. Про агресивну та неправомірну поведінку її колишнього чоловіка, щодо неї та доньки, однак суд критично оцінює надані докази, оскільки вказані висновки складені виключно зі слів ОСОБА_1 , у якої з ОСОБА_1 тривалі неприязні відносини. Жодними належними доказами показами заявниці не підтверджено.

На підтвердження вимог заяви заявницею до суду подано два протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП

Разом з тим, суд не бере до уваги надані заявницею протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173-2 КУпАП, оскільки такі не можуть бути доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а у ньому лише фіксуються обставини, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення.

Постановами Миколаївського районного суду Львівської області №447/1899/24 від 25.07.2024року та №447/391/25 від 07.03.2025року справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП провадженням закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу та подій адміністративного правопорушення.

Щодо численних звернень заявниці до правоохоронних органів з приводу поведінки ОСОБА_1 то у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2019 року, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Фактично аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство або наявності відкритих кримінальних проваджень без результатів щодо них (зокрема, визнання особи винною у заявлених кримінальних порушеннях) як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також містяться у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19), від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19 (провадження № 61-13080св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Відтак, заявницею, на підтвердження вимог поданої нею заяви, не долучено об`єктивних доказів, які б підтверджували учинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та були б достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з яким закон пов`язує можливість видачі обмежувального припису, а тому суд приходить до висновку щодо недостатності підстав для застосування до заінтересованої особи такого спеціального заходу як обмежувальний припис.

Сам факт звернення заявниці до поліції з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства може свідчити про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_1 вчиняє щодо неї домашнє психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Із оглянутих в судовому засіданні відео доказів, вбачається, що дійсно між заявницею та ОСОБА_1 наявні неприязні відносини. Із відео вбачається, що ОСОБА_1 підходив до заявниці, однак жодних неправомірних дій відносно неї не вчиняв, а розмова між ними стосувалася виключно порядку та способу виховання дитини та можливості ОСОБА_11 з нею бачитися, тому немає підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані на обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, а судом не встановлено в ході розгляду справи беззаперечних ризиків настання насильства у майбутньому.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

На підставі ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, ст.ст.1, 18, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.