Справа № 130/2581/24
Провадження № 22-ц/801/728/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуСправа № 130/2581/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про невиконання відповідачем умов укладеного договору та відшкодування моральної шкоди,

Рішення постановив суддя Порощук П. П.

Рішення ухвалено о 14:12 год у м. Жмеринка Вінницької області

Повний текст рішення суду складено 30 січня 2025 року,

Встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про невиконання відповідачем умов укладеного договору та відшкодування моральної шкоди, зазначивши у позові, що між ними укладений договір постачання електричної енергії. На протязі трьох років на його звернення до відповідача надати йому, згідно п. 7.2. договору п. 5 цей договір з додатками, відповідач відмовляється це зробити. В супереч умов цього договору з нього стягнута заборгованість і його відключено від постачання електричної енергії. Суму моральної шкоди обґрунтовує незаконними діями відповідача. У зв`язку з цим просив: 1. Визнати безспірним факт укладення договору від 01 січня 2019 року; 2. Визнати безспірним порушення відповідачем розділу 7.2.5 договору; 3. На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України вважати розірваним договір про постачання електричної енергії від 01 січня 2019 року з дати його укладення; 4. На підставі ст. 16 ЦК України за безпідставне стягнення з нього заборгованості та відключення його від постачання електричної енергії, стягнути на його користь з відповідача 100 000,00 грн.

У жовтні 2024 року позивач подав клопотання про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, у якому зазначив іншу підставу позову невиконання відповідачем умов договору від 02 січня 2019 року, надісланого ТОВ «Енера Вінниця» Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області 28 лютого 2024 року до справи № 130/2946/23. Заявлені попередні вимоги просить не розглядати, виклавши вимоги в новій редакції: а) визнати невиконання ТОВ «Енера Вінниця» умов договору, надісланого в суд 28 лютого 2024 року, від 02 січня 2019 року; б) визнати, що в рішеннях № 130/2553/19, № 130/893/20 ТОВ «Енера Вінниця» навмисне з порушенням вимог ст. 43 ЦПК України про зобов`язання сторін надавати повні і достовірні докази, приховала від суду наявність укладеного договору від 02 січня 2019 року з іншими умовами, посадами та прізвищами відповідача, датами укладення, іншими поточними розрахунками; в) визнати, що згідно роз`яснення Інституту Держави і права України «оригінал документа це перший, єдиний екземпляр документа, наділений юридичною силою, його копії повинні відображати всі його зовнішні та внутрішні ознаки та положення»; г) вважати розірваним договір від 02 січня 2019 року з дня його укладення; д) стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» 100 000,00 грн. моральної шкоди на його користь.

До цього клопотання надав: супровідний лист ТОВ «Енера Вінниця» № 13.5.13 1127 від 28 лютого 2024 року і копію договору від 02 січня 2019 року.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить прочитати короткі тексти постанов суду апеляційної інстанції та на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року скасувати рішення суду і направити справу для продовження розгляду.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним, оскільки судом не виконані вимоги статей 264-265 ЦПК України. Суд не звернув уваги на докази в справі і не ознайомився із постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року у справі № 130/1827/24 по аналогічному рішенні, та із постановою цього суду від 12 червня 2024 року у справі № 130/257/24, які він надав як докази.

Відповідач ТОВ «Енера Вінниця» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою й безпідставною, тому заперечує проти її задоволення, а рішення суду вважає законним, обґрунтованим і таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Енера Вінниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи провести без його участі за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного позивачем рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Відповідно до частин 1-4 і 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6).

По справі встановлено, що 01 січня 2019 року ТОВ «Енера Вінниця» уклало із ОСОБА_1 договір про постачання електричної енергії споживачу, згідно пункту 1.1 якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору (а. с. 49-53).

Згідно пункту 2 за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору (п. 2.1). обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та/або господарську діяльність (п. 2.2).

Пунктом 13 договору визначено строк дії договору та інші його умови. За умови відсутності заборгованості та виконання своїх зобов`язань перед постачальником споживач має право розірвати цей договір з урахуванням вимог положень цього договору (п. 13.5).

Пунктом 13.6 договору про постачання електричної енергії споживачу від 01 січня 2019 року визначено, що постачальник має право розірвати цей договір достроково, повідомивши споживача про це за 20 днів до очікуваної дати розірвання, у наступних випадках: 1) споживач прострочив оплату за постачання електричної енергії згідно з цим договором, за умови, що постачальник здійснив попередження споживачу про можливе розірвання цього договору; 2) споживач іншим чином суттєво порушив умови цього договору і не вжив заходів щодо усунення такого порушення протягом 5 робочих днів від дати отримання попередження від постачальника.

Дія цього договору за положенням його пункту 13.7 також припиняється у разі: закінчення строку, призупинення дії ліцензії з провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії постачальником або її анулювання; банкрутства або ліквідації постачальника; зміни власника об`єкта споживача; зміни постачальника електричної енергії; припинення права користування на об`єкт (приміщення), земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта) споживача для споживачів, яким об`єкт, відповідна земельна ділянка чи її частина належить на праві користування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих і належних доказів, які б підтверджували таке порушення. Також суд зазначив про невідповідність обраного позивачем способу захисту прав, які позивач вважає порушеними, оскільки такі позовні вимоги не призведуть до відновлення прав, які позивач вважає порушеними, і такий спосіб захисту права є неефективним, та він не призведе до припинення порушення (чи оспорювання) його прав, не відбудеться компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, не будуть нівельовані негативні наслідки порушення його прав. Такі вимоги спрямовані на встановлення обставин, які можуть доводитися при зверненні до суду за захистом права способом, встановленим законом. А оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем та, відповідно, не встановлена наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, тому відсутні правові підстави і для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка похідної.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та Кодексом комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

За змістом ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником і споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Статтею 15 ЦК України надано право кожній особі на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені статтею 16 ЦК України, за змістом якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у такий спосіб: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду позивачем 16 жовтня 2024 року (а. с. 46-47), і підтриманої ним у судовому засіданні, він просить визнати невиконання ТОВ «Енера Вінниця» умов договору надісланого в суд 28 лютого 2024 року від 02 січня 2019 року та вважати розірваним договір від 02 січня 2019 року з дня його укладення.

За правилами частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1-2 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві, згідно вимог статті 175 ЦПК України, позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1). Згідно її частини 3, у позовній заяві повинно бути зазначено, у тому числі: зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (пункт 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5). У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч. 6).

Згідно вимог статей 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), достатніми (ст. 80 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вказаним позовом (про збільшення позовних вимог від 16 жовтня 2024 року), додав до нього супровідний лист ТОВ «Енера Вінниця» № 13.5.13-1127 від 28 лютого 2024 року, згідно якого товариство направляє суду копію письмового договору про постачання електричної енергії споживачу від 01 січня 2019 року (а. с. 48) та копію цього договору про постачання електричної енергії споживачу від 01 січня 2019 року (а. с. 49-53).

При цьому позивач не виклав у позовній заяві обставин, якими він обґрунтовує такі заявлені свої вимоги, не зазначив доказів, що підтверджують ці обставини та не надав їх, тобто, не виклав обставин щодо визнання невиконання ТОВ «Енера Вінниця» умов договору від 02 січня 2019 року та обставин на обґрунтування вимоги про розірвання цього договору з дня його укладення.

Отже, позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами факту порушенням відповідачем його прав споживача, тому таке право не підлягає судовому захисту, а заявлений позов не підлягає до задоволення.

Також не підлягають до задоволення заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання, що в рішеннях суду у справах № 130/2553/19 і № 130/893/20 ТОВ «Енера Вінниця» навмисне з порушенням вимог ст. 43 ЦПК України про зобов`язання сторін надавати повні і достовірні докази, приховало від суду наявність укладеного договору від 02 січня 2019 року з іншими умовами, посадами та прізвищами відповідача, датами укладення, іншими поточними розрахунками; та про визнання, що згідно роз`яснення Інституту Держави і права України «оригінал документа це перший, єдиний екземпляр документа, наділений юридичною силою, його копії повинні відображати всі його зовнішні та внутрішні ознаки та положення».

З огляду на зміст викладених вище статей 15 і 16 ЦК України, такі позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не узгоджуються із визначеними статтею 16 ЦК України можливими способами захисту порушеного права позивача, вони направлені на інспектування цих судових рішень, які набрали законної сили; на їх критику, що є не можливим з позиції цивільного процесуального закону; на їх перегляд, що також є неможливим, оскільки суд першої інстанції не вправі коментувати у даній справі інші судові рішення в інших судових справах та переглядати їх на предмет законності і обґрунтованості, як і не вправі визнавати/не визнавати роз`яснення інших юридичних осіб чи надавати їм оцінку в межах даної справи.

Таким чином обраний позивачем такий спосіб захисту є неналежним способом захисту його особистого немайнового права в розумінні статті 16 ЦК України і такий спосіб захисту порушеного права не передбачений законом, тому висновок суду першої інстанції про відмову за таких підстав у задоволенні в цій частині позову відповідає вимогам закону та є правильним.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина 2).

З урахуванням вимог закону підставою для відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній особі є існування протиправних рішень, дій чи бездіяльності особи відповідача у справі.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, як того вимагає цивільний процесуальний кодекс у статтях 13, 12, 81, 76-80 та 175 ЦПК України, не зазначив обставин і доказів, на підтвердження факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справі та не надав таких доказів до справи.

У зв`язку з викладеним суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду є безпідставними, необґрунтованими та не приймаються до уваги з огляду на вимоги зазначених норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із чим рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року