П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Київ

Справа № 359/9117/24

Провадження: № 22-ц/824/6409/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С. С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року з ОСОБА_1 на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 червня 2017 року, та до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення вказаного судового рішення стан здоров`я дитини погіршився, а майновий стан відповідача покращився. Крім того, зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дитини необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування доньки постійно з роками збільшуються. Розмір отриманих аліментів не перекриває навіть і частини витрат,пов`язаних з утриманням доньки. Разом з тим, з часу збройної агресії Росії проти України та запровадження воєнного стану в Україні відповідач приєднався до лав Збройних Сил України, отримує систематичний дохід та має можливість допомагати матеріально дитині у розмірі, більшому ніж 1000грн на місяць, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того,позивачкапросиласуд припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа від 2 листопада 2017 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісячно на частину заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні вимог в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини від усіх його доходів, щомісячно.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу без урахування його, відповідача заперечень, які він не мав змоги висловити у зв`язку зі службою в Збройних Силах України. Вказав, що судові повістки особисто не отримував, оскільки постійно перебуває в зоні активних бойових дій. Також зазначив, що позивачем не доведено погіршення стану здоров`я доньки та значного збільшення витрат на її утримання. Вважає, що суд першої інстанції не урахував, що дохід відповідача не є стабільним. Разом з тим, якщо врахувати той розмір аліментів, який бажає стягувати позивачка, то виходить, що він, відповідач, буде повністю забезпечувати спільну дитину, що суперечить принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ніколаєва Г.Г. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що відповідач, зазначаючи про те, збільшення розміру аліментів є для нього надмірним тягарем, не наводить доказів, які б свідчили про значне погіршення його матеріального становища або інші обставини, що можуть впливати на його платоспроможність. Нагадала, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 000 грн минуло багато років, зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дитини необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування доньки постійно з роками постійно збільшуються. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 16 червня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29 квітня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя ОСОБА_2 .

Згідно витягів №2023/005679182 та №2023/005679239 з Реєстру територіальної громади від 26 липня 2023 року, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю.

З відповіді на запит №218731284 від 05.08.2024 року Бориспільського ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) до Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та отримує дохід.

Задовольняючи позов в частині зміни способу стягнення аліментів, суд першої інстанції вважав, що відповідач проходить військову службу, і вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 щомісячно отримує грошове забезпечення, тобто, має стабільний та регулярний дохід. Отже, з часу ухвалення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року у відповідача змінилося матеріальне становище, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, а також у постанові Верховного Суду в постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Отже,вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,

що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81

ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста

статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається із матеріалів справи та визнається відповідачем в апеляційній скарзі, дохід відповідача за період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року варіюється від 21 519,18 грн до 99 851,50 грн, отже, в середньому дохід ОСОБА_1 складає понад 50 000 грн на місяць.

Визначаючи частку заробітку (доходу) батька дитини - ОСОБА_1 , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції, урахувавши стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач є працездатною особою, працює, має стабільний дохід, будь-яких відомостей щодо наявності у нього захворювань, які б впливали на його працездатність, наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб суду не надано, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту погіршення стану здоров`я дитини, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана обставина не була підставою для задоволення позовних вимог, оскільки змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із доведеності факту зміни матеріального стану відповідача.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Положення статті 182 СК України, які визначають обставини, якими керується суд при визначенні розміру аліментів, не містять вказівок щодо визначення такого розміру, виходячи із доходу матері або батька, та/або того, що такий розмір повинен відповідати сумі коштів, яку один з цих батьків витрачає на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («HUNTv. UKRAINE», № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі повністю порушує принцип рівності, справедливості та пропорційності.

Окрім того, з моменту стягнення з відповідача аліментів, витрати на утримання дитини істотно збільшилися, а тому раніше визначений судом розмір аліментів для сплати у розмірі 1000 грн не є таким, що забезпечить дев`ятирічній дитині, яка проживає разом із матір`ю, рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та буде достатніми для створення умов, необхідних для її всебічного розвитку.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції, відповідач просив суд зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини, але не менше ніж 50 % від мінімального прожиткового розміру на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що стягнення аліментів у визначеному судом розмірі створить йому значні перешкоди у забезпеченні життєважливими речами, які військовослужбовці, як правило, купують за власні кошти.

Однак, сам по собі факт проходження відповідачем військової служби не може бути підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, а таких доказів відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судом, колегія суддів вважає не прийнятними. Ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своєї дитини є обов`язком батька. При цьому, факт проходження ним військової служби, не позбавляє його, як батька, такого обов`язку.

Відхиляються колегією суддів й доводи відповідача про те, що суд першої інстанції, ухваливши рішення за відсутності його заперечень, порушив принципи рівності, не прийняв до уваги ту обставину, що він перебуває на військовій службі та не може бути присутнім в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, який був призначений на 29.10.2024 року та на 03.11.2024 року. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з відміткою «адресат відсутній», а також клопотаннями ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Отже, відповідач мав право та можливість подати свої заперечення проти позовних вимог в письмовому вигляді, однак, діючи на власний розсуд, таким правом не скористався.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції належним чином визначив характер спірних правовідносин, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 рокузалишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура