ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 199/2213/20

провадження № 61-18404св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринська Олена Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року під головуванням судді Руденко В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Барильської А. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської Олени Вячеславівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни про визнання протиправними дій, скасування рішень органу місцевого самоврядування, рішень про державну реєстрацію, записів про право власності, державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права на завершення процедури приватизації землі,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням вимог заяв представника позивача адвоката Герасимчука С. С. про зміну предмета позову просила суд:

- визнати протиправними дії Дніпровської міської ради (26510514) щодо прийняття рішень від 21 червня 2017 року № 201/22 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі» (24 особи) в частині надання дозволу

гр. ОСОБА_2 на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) місце розташування земельної ділянки у районі

АДРЕСА_1 , орієнтовною площею земельної ділянки 0,1 га (п. 15 додатка до рішення міської ради) та рішення Дніпровської міської ради (26510514)

від 20 червня 2018 року № 135/33 «Про передачу земельної ділянки у районі

АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради (26510514) від 21 червня 2017 року № 201/22 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (24 особи)» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) місце розташування земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею земельної ділянки 0,1 га (п. 15 додатка до рішення міської ради);

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради (26510514) від 20 червня 2018 року № 135/33 «Про передачу земельної ділянки у районі

АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Одринської О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47423204 від 20 червня 2019 року 10:05:49; стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101: земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :01:640:0126;

- визнати протиправним та скасувати запис про право власності: 32064128

від 13 червня 2019 року 10:55:27, вчинений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Одринською О. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47423204

від 20 червня 2019 року 10:05:49; стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101: земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :01:640:0126;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:640:0126, серія та номер: 4682, виданий 28 квітня 2020 року, видавник Щетілова О. В. , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101 - земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :01:640:0126;

- визнати протиправним та скасувати запис про право власності від 28 квітня

2020 року № :46:17, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О. В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, виданий 28 квітня 2020 року, серія та номер: 4682, 16:08:02 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 52087228 від 28 квітня 2020 року 16:08:02, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О. В. стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101 - земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:640:0126;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у

АДРЕСА_1 і запис у поземельній книзі про земельну ділянку площею

0,1000 га, кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у АДРЕСА_1 та внести відомості до Державного земельного кадастру про скасування державної реєстрації та запис про набуття статусу архівної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 першочергове право на завершення процедури приватизації землі, розпочатої на підставі поданої нею до Дніпропетровської міської ради заяви від 23 грудня 2008 року (вх. № 13/15986) та одержання правовстановлюючих документів стосовно земельної ділянки - земельна ділянка, площею 0,1 га під будівництво індивідуального житлового будинку, яка розташована поряд із

АДРЕСА_7, з виходом на АДРЕСА_1, яка межує із домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею

2 552 кв. м (1 000 кв. м + 1 552 кв. м) на якій розташоване домоволодіння

АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2010 року, зареєстрованим в реєстрі за № 689/2010 (спадкова справа № 689/2010, яка заведена після смерті матері позивача - ОСОБА_5 ).

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2010 року, яке було видане державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. та зареєстроване у реєстрі за № 689/2010 (спадкова справа № 689/2010), позивач отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 , яке згідно з Витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 листопада 2010 року № 28018597, розташоване на земельній ділянці площею 2 552 кв. м.

Позивач вказала, що домоволодіння з ІНФОРМАЦІЯ_4 року безперервно належало її родині на праві приватної власності та особисто позивачу належить із 23 жовтня

2010 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та, в свою чергу, успадкувала домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та який, відповідно, до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 1993 року за реєстровим № 3-2411 успадкував від своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 стали його власниками на підставі умови про обмін хатами та левадами від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, посвідченої та зареєстрованої у Ломівській сільраді 20 квітня 1933 року, відповідно до якої було передано хату та леваду (присадибна ділянка) та право користування земельною ділянкою, огород, сад.

Право користування земельною ділянкою під домоволодінням, яке успадкувала позивач, виникло з ІНФОРМАЦІЯ_4 року відповідно до Умови про обмін хатами та левадами та вказана земельна ділянка не підлягала вилученню і мала площу 5 691 кв. м, що узгоджувалося з положеннями примірних статутів сільськогосподарської артілі, затверджених ЦК ВКП (б) та РНК СРСР 01 березня

1930 року, оскільки ОСОБА_8 працював в артілі Перемога, а ОСОБА_7 була членом вищевказаної артілі.

У подальшому межі земельної ділянки під домоволодінням

АДРЕСА_1 неодноразово встановлювалися та погоджувалися починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується рішенням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська

від 12 січня 1990 року № 40/10, актами 1990 року та розписками суміжних землекористувачів 1989 року, технічними паспортами КП ДМБТІ станом на 12 серпня 1989 року, 12 серпня 1993 року, 31 жовтня 2003 року та 31 жовтня 2010 року і згідно зі встановленою конфігурацією земельної ділянки родина позивача з 1933 року виконувала обов`язки, передбачені відповідним земельним законодавством про землекористування щодо сплати органам державної влади та органам місцевого самоврядування земельних платежів у належних розмірах.

ОСОБА_5 , мати позивача, звернулася до Дніпропетровської міської ради із заявою від 04 грудня 2006 року за вх. № 13/9778 про приватизацію земельної ділянки площею 2 552 кв. м на АДРЕСА_1 за фактичним розміщенням домоволодіння.

Також позивач подала до Дніпропетровської міської ради заяву від 23 грудня

2008 року про надання їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га поряд з АДРЕСА_7 з виходом на АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку, яка є суміжною з домоволодінням матері

ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 , та домоволодінням

АДРЕСА_1 .

Однак, у період із січня по березень 2020 року на територію домоволодіння, яке належить на праві приватної власності позивачу, неодноразово намагалися проникнути незнайомі особи, які стверджували, що частина території земельної ділянки під домоволодінням, яка використовується нею під город та заїзд із боку АДРЕСА_1 на територію її домоволодіння, була передано їм Дніпровською міською радою у приватну власність за відсутності письмової згоди позивача, як землекористувача. У зв`язку з цим, з метою недопущення протиправного порушення її права власності та права користування земельною ділянкою, за заявою позивача неодноразово викликалися співробітники поліції.

На адвокатський запит представника позивача Дніпровська міська рада повідомила, що 20 червня 2018 року за № 135/33 Дніпровська міська рада прийняла рішення про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 ) у власність відповідачу ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)).

Позивач зазначає, що з плану земельної ділянки, який є додатком до рішення Дніпровської міської ради від 20 червня 2018 року № 135/33 відомо, що Дніпровська міська рада виділила та передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:640:0126) частково за рахунок земельної ділянки площею 2 552 кв. м сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 з розміщеними на ній об`єктами домоволодіння, які перебувають у приватній власності позивача та за рахунок земельної ділянки суміжної з земельною ділянкою під домоволодінням АДРЕСА_2 , яка за заявою позивача від 23 грудня 2008 року вх. № 13/15986 перебуває в стадії приватизації.

Позивач зауважує, що ОСОБА_2 жодного разу не звертався до Дніпровської міської ради із заявою або клопотанням про надання йому у приватну власність земельної ділянки, яку Дніпровська міська рада йому надала (кадастровий номер :01:640:0126). Звертаючись із заявою до міської ради про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки відповідач

ОСОБА_2 зазначив зовсім іншу земельну ділянку та не вказав, яке саме речове право він бажав отримати на іншу земельну ділянку.

Позивач вважає, що Дніпровська міська рада фактично без будь-яких правових підстав передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:640:0126.

ОСОБА_2 у період часу з 24 квітня 2017 року по 24 липня 2017 року отримав дозвіл та погодив межі земельної ділянки (кадастровий номер :01:640:0126), фактично накладеної на земельну ділянку під приватним домоволодінням АДРЕСА_1 до складу якої увійшли дерева та споруди домоволодіння позивача, проте, жодних працівників землевпорядних організацій на території належного їй домоволодіння у період розробки проекту землеустрою не було.

Також позивач вказує на те, що 24 липня 2017 року ОСОБА_2 погодив межі земельної ділянки із своєю дружиною ОСОБА_9 , яка станом на 24 липня

2017 року ще не була власником суміжної земельної ділянки.

Із метою ухилення від погодження меж земельної ділянки (кадастровий номер :01:640:0126) із позивачем, як суміжним землекористувачем земельної ділянки площею 2 552 кв. м, за рахунок якої було виділено спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , землевпорядна організація ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД» зазначила, що по межі з суміжною земельною ділянкою позивача знаходиться «проїзд», проте жодних проїздів та доріг на території домоволодіння АДРЕСА_1 з квітня 1933 року не було, завжди був город, сад, якими користувалася родина ОСОБА_10 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що протиправна передача Дніпровською міською радою земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:640:0126) зі складу земельної ділянки площею 2 552 кв. м сільськогосподарського призначення у власність ОСОБА_2 без її вилучення з користування у позивача та припинення права користування, без прийняття рішення про зміну цільового використання цієї земельної ділянки перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право на отримання вказаної земельної ділянки у власність (приватизацію), на якій розташоване домоволодіння в тому розмірі, який є необхідний для його утримання.

Крім того позивач посилається на те, що 28 квітня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протиправно уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 (га) з кадастровим номером :01:640:0126, яка розташована у АДРЕСА_1 , оскільки наведене чинить позивачу додаткові перешкоди у відновленні її порушеного права.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням

від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Дніпровської міської ради від 21 червня 2017 року № 201/22 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у

м. Дніпрі (24 особи)» в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), місце розташування земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею земельної ділянки 0,1 га (п. 15 додатка до рішення міської ради).

Визнав протиправним та скасував рішення Дніпровської міської ради від 20 червня 2018 року № 135/33 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 ) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2020 року площею 0,1 га з кадастровим номером :01:640:0126, яка розташована у

АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , серія та номер 4682, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О. В..

Скасував державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у АДРЕСА_1 та скасував запис у поземельній книзі про земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у

АДРЕСА_1 . Вніс відомості до Державного земельного кадастру про скасування державної реєстрації та запис про набуття статусу архівної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовив.

Вирішив питання розподілу судових витрат в частині стягнення судового збору.

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська додатковим рішенням від 13 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у вигляді правничої допомоги задовольнив частково.

Стягнув з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 14 320,65 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 14 320,65 грн. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 547,10 грн.

В іншій частині заяви відмовив.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради - залишив без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду по суті розглянутих позовних вимог, який вважав, що право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 2 552 кв. м під домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 було набуте у встановленому законом порядку, а тому не втрачається та зберігається за позивачем до його належного переоформлення, оскільки право користування земельною ділянкою, отримане до набрання чинності новою редакцією ЗК України, визнається державою в повному обсязі.

У користуванні позивача разом із спадковим домоволодінням перейшла земельна ділянка для обслуговування цього нерухомого майна площею 2 552 кв. м, отже протиправна передача Дніпровською міською радою земельної ділянки площею

0,1 га (кадастровий номер :01:640:0126) зі складу земельної ділянки площею 2 552 кв. м сільськогосподарського призначення за адресою:

АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 , без її вилучення із користування у позивача та припинення права користування, без прийняття рішення про зміну цільового використання цієї земельної ділянки, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право на отримання вказаної земельної ділянки у власність чи інше речове право, на якій розташоване домоволодіння у тому розмірі, який є необхідний для його утримання.

Суди вважали, що перехід права власності на спірну земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :01:640:0126) є очевидно недобросовісним та зводиться до зловживання правом відповідачем ОСОБА_2 , що свідчить про недійсність правочину. ОСОБА_2 у момент відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2020 року відповідачу ОСОБА_3 був обізнаний про знаходження на спірній земельній ділянці об`єктів домоволодіння позивача ОСОБА_1 , що підтверджується заявою про вчинення злочину від 20 січня 2020 року реєстраційний номер заяви 2841, а також про наявність цієї судової справи, провадження у якій було відкрите 13 квітня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії Дніпровської міської ради (26510514) щодо прийняття рішень від 21 червня 2017 року № 201/22 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (24 особи)» в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішення Дніпровської міської ради (26510514) від 20 червня 2018 року № 135/33 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 ) у власність

ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд вважав, що такий спосіб захисту не є ефективним та вважав, що визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування та його скасування є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині вимог про визнання протиправним та скасувати рішень прийнятих державним реєстратором та приватним нотаріусом суди вважали, що такі рішення вичерпують свою дію в момент цієї реєстрації, а також вказали, що державні реєстратори не є належними відповідачами у цій справі.

Позивач не надала належних, допустимих та достовірних доказів порушення її прав відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог щодо визнання за позивачем першочергового права на завершення процедури приватизації землі, розпочатої на підставі поданої нею до Дніпропетровської міської ради заяви від 23 грудня 2008 року суди вказували, що ця заява до тепер не розглянута, в той час як вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень Дніпровської міської ради.

Дніпровський апеляційний суд додатковою постановою від 20 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Прийняв у цій справі додаткову постанову, якою стягнув з Дніпровської міської ради та

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі по 4 954,50 грн з кожного.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Хандога В. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а у праві ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник відповідача зазначає, що всупереч правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц суди не звернули увагу на ту обставину, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації, то спадкоємці мають право звернутись до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Позивач ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,10 га, а тому право на іншу частину земельної ділянки у неї відсутнє. Дніпровська міська рада не ухвалювала жодного рішення про передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_1 , а тому спірна земельна ділянка могла бути передана відповідачу ОСОБА_2 у власність.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові

від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц вказує, що у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Також суди не звернули належної уваги на ту обставину, що заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу позивач обрала неефективний спосіб захисту, оскільки на думку представника заявника, у цьому випадку повинен був бути заявлений віндикаційний позов, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21 представник заявника зазначає, що оскаржені судові рішення в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про набуття статусу архівної земельної ділянки не є ефективним способом захисту прав позивача також, оскільки з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У поданому у лютому 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник Дніпровської міської ради просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача вказував, що у позивача на момент звернення до суду були відсутні жодні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею

2 552 кв. м, а тому право вимоги було відсутнє також.

Представник Дніпровської міської ради зазначає, що міська рада прийняла оскаржені рішення відповідно до вимог законодавства та виключно у межах наданих повноважень.

У поданому у лютому 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Герасимчук С. С. просить касаційне провадження закрити, а у випадку продовження розгляду справи подану ОСОБА_2 касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що правові висновки Верховного Суду у наведених представником відповідача постановах, які були підставою для відкриття касаційного провадження, ухвалені у справах, у яких фактичні обставини справ відмінні від справи, яка є предметом касаційного перегляду.

Зазначає, що представник відповідача у поданій касаційній скарзі не зазначає норму права, яку суди неправильно застосували у оскаржених рішеннях.

Вважає, що суди на підставі повного встановлення всіх фактичних обставин справи дійшли правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм в установленому порядку права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.

Додатково зазначає, що існування незаконно сформованої земельної ділянки заважає позивачеві завершити процедуру приватизації земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння у тому розмірі, який є необхідний для утримання цього майна.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська.

06 березня 2024 року цивільна справа № 199/2213/20 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Позивач є власником будинку з надвірними спорудами, які розміщені за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 3907945, що підтверджується відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 04 червня 2020 року № 211363221).

Вказане нерухоме майно відповідно до технічного паспорта від 09 липня 2010 року за реєстровим номером 3907945, складається з: житлового будинку, дер/маз обкл. цеглою, зазначеного в плані літерою А-1, житловою площею 33,3 кв. м, загальною площею 65,3 кв. м.; сараю, залізо, зазначеного у плані літерою Б; літньої кухні, пл. бетон, зазначеної у плані літерою В; погребу, шл. бетон, зазначеного у плані під літерою В; літньої кухні, шл. бетон, зазначеної у плані літерою Г; сараю, шл. бетон, зазначеного в плані літерою Д; входу у погріб, цегла, зазначеного в плані літерою Е; вбиральні, дощ, зазначеної в плані літерою Д; вбиральні, дощ, зазначеної в плані літерою Ж; гаража, мет., зазначеного в плані літерою 3; сараю, мет., зазначеного у плані літерою К; душу, зазначеного в плані літерою Л; навісу, зазначеного в плані літерами М, Н; споруд, зазначені в плані 1-9 (які включають у себе: огорожу, ворота, вимощення, колодязь, колонку, цоколь, вигрібну яму).

Позивач 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 успадкувала після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 3-3276 (спадкова справа

№ 689/2010)

Іншу 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 позивач отримала у власність на підставі договору про розподіл спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладеного між спадкоємцями - ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , посвідченого 23 жовтня 2010 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. та зареєстрованого у реєстрі за № 3-3286 .

У свою чергу, згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 березня 2004 року, яке було зареєстроване у реєстрі за № 3/619, мати позивач ОСОБА_5 успадкувала вказане домоволодіння від свого чоловіка - ОСОБА_6 , який відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 1993 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-2411 та зареєстрованого у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 04 червня 1993 року в реєстровій книзі

№ 529143, реєстраційний номер 3907945, успадкував від своєї матері - ОСОБА_7 , яка разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 року стали його власниками на підставі Умови про обмін хатами та левадами, посвідченої та зареєстрованої в Ломівській сільраді 20 квітня 1933 року, відповідно до якої було передано хату та леваду (присадибна ділянка) та право користування земельною ділянкою, город, сад.

Згідно з Умовою про обмін хатами та левадами від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яка була укладена між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , її сином - ОСОБА_13 та посвідчена Ломівською сільрадою 20 квітня 1933 року, сторони зробили добровільний обмін хатами та левадами, де ОСОБА_8 власну глиняну хату, дах вкритий оцинкованим залізом, яка розташована у с. Ломівка друга сотня та межею між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обміняв із ОСОБА_12 та ОСОБА_16 на хату ОСОБА_29, яка розташована у с. Ломівка межею між ОСОБА_20 одного боку та другого боку ОСОБА_19. Хата глиняна крита соломою. Угода скріплена підписами членів двора с. Ломівки другої сотні Дніпропетровської м.ради 1) ОСОБА_8 ; 2) ОСОБА_7 ; члени двора третьої сотні Дніпропетровської м.ради: 1) ОСОБА_30; 2) ОСОБА_17 ; у присутності свідків.

Суди встановили, що вперше межі домоволодіння були визначені в Умові про обмін хатами та Левадами від 17 квітня 1933 року. Домоволодіння з одного боку межувало з родиною ОСОБА_19 , з іншого - ОСОБА_20 .

Відповідно до Генерального плану (схеми з Генплану селища Орджонікідзе) М:500, садибної ділянки НОМЕР_1, станом на 01 грудня 1948 року, власником якої була

ОСОБА_7 на підставі Умови про обмін хатами та левадами, домоволодіння АДРЕСА_3 було розташоване на земельній ділянці площею 5 652 кв. м (0,5652 га), під житловими будівлями - 50 кв. м (0,005 га), під нежитловими - 20 кв. м (0,002 га) (загальна площа ділянки, яка зайнята будівлями - 70 кв. м (0,007 га); під двором було у фактичному користуванні 410 кв. м. (0,041 га), під фруктовим садом - 1 293 кв. м (0,1293 га), під городом 3 879 кв. м (0,3879 га), до складу домоволодіння входили А-1 житловий будинок, а-1 сіни; Б-1 сарай; В-1 сарай; в-2 погріб; №-1 колодязь; №-2 огорожа по периметру.

У подальшому, рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 12 січня

1990 року № 40/10 був затверджений акт приймання житлового будинку, житлові кімнати площею 33,3 кв. м, сараї Б, Г, К, Д, погреб, гараж 3 та визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів

м. Дніпропетровська Дніпропетровської області прийняв вказане рішення на підставі акта обстеження та у своєму рішенні від 12 січня 1990 року № 40/10 зазначив, що ОСОБА_7 у 1935 році на земельній ділянці на АДРЕСА_1 побудувала житловий будинок, документи на який відсутні. У 1971 році, була зроблена прибудова А-І, врахувавши наявність погодження архітектора на оформлення домоволодіння

АДРЕСА_1 .

Цим рішенням від 12 січня 1990 року № 40/10 було встановлено та погоджено межі домоволодіння та існуючі межі земельної ділянки площею 2 552 кв. м на якій розташоване домоволодіння між ОСОБА_21 ( АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_22 ( АДРЕСА_1 ).

Матеріали справи містять власноруч складені розписки від 09 грудня 1989 року та

від 15 грудня 1989 року погодження меж між домоволодінням на

АДРЕСА_1 з суміжними землекористувачами: ОСОБА_23

( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_1 ) та довідку квартального комітету Виконкому АНД району м. Дніпропетровська від 14 листопада 1989 року, про те, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 огороджена парканом сірого кольору, пішохідна доріжка та відповідний номерний знак з нічним освітленням.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 40/10

від 12 січня 1990 року, акта від 01 березня 1990 року, ОСОБА_7 отримала Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1

від 01 березня 1990 року.

На підставі вказаних документів 01 березня 1990 року була здійснена реєстрація права приватної власності за ОСОБА_7 на домоволодіння на АДРЕСА_1 у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації та здійснений запис у реєстрову книгу № 529 за реєстровим номером 143.

Згідно з Витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно № 280185597, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16 листопада 2010 року, зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 2 552 кв. м.

З висновку про реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_5 , який міститься в інвентаризаційній справі, копія якої долучена до матеріалів цієї справи, суди встановили, що домоволодіння у АДРЕСА_1 розташоване на площі земельної ділянки розміром 2 552 кв. м та складається з одного будинку (33,3 кв. м) основних будов, які належали на праві власності

ОСОБА_7 .

Частина об`єктів належного на праві приватної власності позивачу домоволодіння

АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею

1 000 кв. м (0,1000 га), кадастровий номер :01:640:0092, яка була надана позивачу у власність на підставі рішення Дніпровської міської ради від 29 грудня

2014 року № 88/59, яке вперше вона отримала наприкінці 2019 року разом із відповіддю Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

від 17 жовтня 2019 року № 8/7-3010, інша частина, зокрема, її споруди № 6, ворота, город, сад - на земельній ділянці площею 1 552 кв. м, межі якої встановлені в натурі відповідно до актів від 27 листопада 2008 року та від 24 грудня 2010 року, виконаних ПП ОСОБА_24 та, відповідно, до якої за заявами ОСОБА_5 від 04 грудня 2006 року за

вх. № 13/9778, ОСОБА_1 від 21 квітня 2011 року вх. № 13/3474, від 12 травня

2014 року вх. № 36/2565, розпочата процедура приватизації.

Рішенням від 20 червня 2018 року № 135/33 Дніпровська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД» та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження і передала земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:640:0126), у власність гр. ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та віднесено земельну ділянку (п. 1 цього рішення) за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».

Рішення Дніпровської міської ради від 20 червня 2018 року № 135/33 було прийнято на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 06 грудня 2017 року за вх. №36/6860, відповідно до якої він просив Дніпровську міську раду, на підставі рішення міської ради від 21 червня 2017 року № 201/22 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (24 особи)», надати доручення відповідним службам підготувати проект рішення міської ради щодо затвердження зазначеного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На виконання рішення від 21 червня 2017 року № 201/22 за клопотанням замовника ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД» на підставі договору від 17 липня 2017 року № 103.196 виконало проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) м. Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, у районні АДРЕСА_1, яким у кадастровому плані встановлено межі земельної ділянки, що виділяється, присвоєно кадастровий номер :01:640:0126, дані про земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру і ділянка зазначена на публічній кадастровій карті України.

Розміри земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно кадастрового плану, який міститься у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки

ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД», кадастровий номер :01:640:0126 мала наступні розміри: від т.1 до т. 2 - 20,17 м; від т. 2 до т. 3 - 49,32 м; від т.3 до т. 4 - 20,94 м, від т. 2 до т. 1 - 48,09 м. Площа земельної ділянки 0,1000 га.

Згідно опису меж та відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, яка була надана у власність ОСОБА_2 , земельна ділянка (кадастровий номер :01:640:0126) межує; від А до Б - проїзд; від Б до В - АДРЕСА_1 , від В до А- у районі АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_9 ).

Згідно з актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 від 24 липня 2017 року, відповідно до якого представником ТОВ «БАЗИС-СТАНДАРТ» сертифікованим інженером-геодезистом Веселовим Г. М. у присутності гр. ОСОБА_2 , а також власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: у районі АДРЕСА_1 ОСОБА_9 , проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не надано.

Суди встановили, що висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 07 серпня 2020 року № 2804/2805/2806-20, який був виконаний судовим експертом Юрець О. І., встановлено, що відповідно до плану земельної ділянки (збірного кадастрового плану) М 1:500 Додаток № 1 та фрагменту плану земельної ділянки (збірного кадастрового плану) М 1:300 Додаток № 2 виготовленого у 2020 році ТОВ «Центр геодезії та картографії» встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:640:0126 частково площею 0,0157 га (в таких розмірах: від т. 3 до т. 23 - 3,37 м, від т. 23 до т. 11 - 43,60 м,

від т. 11 до т. 20 - 3,80 м, від т. 20 до т. 3 - 43,28 м) накладається на земельну ділянку площею 2 552 кв. м (1 000+1 552) за адресою, АДРЕСА_1 відповідно до план-схеми земельної ділянки згідно з технічною документацією на домоволодіння, плану земельної ділянки площею 1 552 кв. м, яка перебуває (перебувала) на стадії приватизації, що є додатком до акта встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі 2008 року, 2010 року, виконаного ПП ОСОБА_24.

Згідно з дослідницькою частиною висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 07 серпня 2020 року № 2804/2805/2806-20 проїздів на земельну ділянку за кадастровим номером :01:640:0126 не існує (фото № 3, фото № 4), як вказано у графічних матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД», 2017 рік, від т. 1 до т. 2 (від А до Б) частково розміром 3,37 м (розмір встановлено відповідно до планів земельних ділянок (збірного кадастрового плану) М 1:500, М 1:300 виготовленого ТОВ «Центр геодезії та картографії».

У містобудівній документації (фрагменті Генерального плану м. Дніпро М 1:500) та викопіюванні з кадастрової карти не відображений жоден проїзд на земельну ділянку з кадастровим номером :01:640:0126.

Суди також встановили, що не містили проїзд і плани земельних ділянок згідно з технічних паспортів на будинок індивідуального житлового фонду за адресою:

АДРЕСА_1 від 22 листопада 1989 року, від 31 жовтня 2003 року, від 09 липня 2010 року, від 10 квітня 2013 року.

Відсутність проїзду по межі від А до Б земельної ділянки за кадастровим номером :01:640:0126, підтверджено також викопіюванням з публічної кадастрової карти суміжних земельних ділянок зі спірною земельною ділянкою (кадастровий номер :01:640:0126) та ділянкою під домоволодінням позивача.

Суміжна земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:640:0097 з цільовим призначенням 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 ( ОСОБА_22 ) межує не з проїздом, а згідно з витягом з Державного земельного кадастру НВ-020 від 25 травня 2020 року від А до Б - АДРЕСА_8, від Б до В - АДРЕСА_6 , від В до Г - землі міської ради, від Г до А - АДРЕСА_1 .

Також земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:640:0053 за адресою АДРЕСА_1

( ОСОБА_25 ) межує не з проїздом, а згідно з витягом з Державного земельного кадастру від А до Б - АДРЕСА_8, від Б до В -

АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:640:0092), від В до Г -

АДРЕСА_8, 86-А, від Г до АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:640:0055).

Суміжна земельна ділянка площею 0,0554 га з кадастровим номером :01:640:0054 за адресою АДРЕСА_1

( ОСОБА_25 ) межує не з проїздом, а згідно з витягом з Державного земельного кадастру від А до Б - АДРЕСА_8, 90, від Б до В -

АДРЕСА_1 , від В до Г - АДРЕСА_1 , від Г до Д -

АДРЕСА_1 , від Д до Е - АДРЕСА_1 .

Суди також зауважили, що в ході судового розгляду відповідачі не пояснили про час і обставини виникнення по межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:640:0126 від А до Б - проїзду.

При цьому встановили, що із відповідною пропозицією щодо погодження меж земельної ділянки до позивача ніхто не звертався.

Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, свідчать, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:640:0126, площею 1 000 кв. м, яка передана ОСОБА_2 на підставі спірного рішення, внаслідок її часткового накладення на земельну ділянку площею

1 552 кв. м під домоволодінням позивача виходить на АДРЕСА_1 та межує:

- з земельною ділянкою площею 0,869 га за адресою:

АДРЕСА_1 ( ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 );

- з земельною ділянкою площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:640:0097 за адресою АДРЕСА_1 ( ОСОБА_22 );

- з земельною ділянкою площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:640:0092 за адресою АДРЕСА_1 (частина домоволодіння позивача).

Встановлено, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:640:0126 межі земельної ділянки із вказаними вище суміжними землекористувачами не погоджувалися та в липні 2017 року роботи зі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не проводилися, що підтверджується матеріалами справи.

Натомість у затвердженій технічній документації наявний Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

гр. ОСОБА_2 від 24 липня 2017 року, відповідно до якого представником ТОВ «БАЗИС-СТАНДАРТ» сертифікованим інженером-геодезистом Веселовим Г. М. у присутності гр. ОСОБА_2 , а також власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: у районі АДРЕСА_1 ОСОБА_9 , проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не надано.

Відповідно до акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 24 липня 2017 року, складеного ОСОБА_2 та представником ТОВ «БАЗИС-СТАНДАРТ» сертифікованим інженером-геодезистом Веселовим Г. М. у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: у районі АДРЕСА_1

ОСОБА_9 , - межі земельної ділянки, яка знаходиться: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, наданої власнику/користувачу змеленої ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка (дерев`яні стовпи) у кількості 4 шт, список яких додається.

Відповідно до п.п. 2-4 вказаного вище акта від 24 липня 2017 року власник/користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання

гр. ОСОБА_2 ..

З дослідженого судом рішення Дніпровської міської ради від 24 жовтня 2018 року

№ 107/36 про передачу земельної ділянки ОСОБА_9 станом на 24 липня

2017 року суди встановили, що ОСОБА_9 не була суміжним землекористувачем земельної ділянки у районі АДРЕСА_1 , яка передавалась у власність відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до опису меж згідно кадастрового плану земельної ділянки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «ІНФІНІТІ ЛЕНД», 2017 рік, земельна ділянка з кадастровим номером :01:640:0126 межує: від А до Б - проїзд; від Б до В - АДРЕСА_1 ; від В до А - у районі АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_9 ).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, а саме: платіжним повідомленням по земельній ренті від 05 серпня 1942 року, копіями платіжних доручень та податкових квитанції про сплату за землю, що спадкодавці позивача відкрито користувалися земельною ділянкою площею 2 552 кв. м з 1933 року та сплачували податки за користування землею, підставою для нарахування яких, згідно з діючим на той час законодавством є законне користування землею.

Також квитанціями про сплату земельного податку за 2011-2019 роки підтверджено сплату позивачем земельного податку з фізичних осіб за користування земельною ділянкою площею 0,2552 га під домоволодінням, що знаходиться у її власності згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 серпня 2010 року № 17/60 «Про врегулювання питання плати за користування землею на території

м. Дніпропетровська», відповідно до п. 1 якого, Дніпропетровська міська рада встановила, що плата за землю, яка використовується користувачами землі, але право на земельну ділянку не оформлено згідно з вимогами чинного законодавства, справляється в розмірі мінімальної річної орендної плати за земельні ділянки відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Окрім цього, листом Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області за від 23 березня 2020 року № 31145/10/04-36-33-01-12 підтверджено, що Головним управлінням Державної податкової служби України у Дніпропетровській області розраховується земельний податок, що підлягає сплаті ОСОБА_1 на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до яких громадянка ОСОБА_1 є власницею домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 жовтня 2010 року та земельної ділянки, загальною площею

0,2552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням Державної податкової служби України у Дніпропетровській області були винесені податкові повідомлення - рішення форми «Ф» по земельному податку з фізичних осіб: від 15 травня 2015 року № 320-15 на суму 89,86 грн за

2015 рік; від 27 травня 2016 року № 4469958 на суму 74,51 грн за 2016 рік;

від 11 квітня 2017 року № на суму 140,48 грн за 2017 рік; від 27 квітня 2018 року № -0461 на суму 140,48 грн за 2018 рік; від 27 червня 2019 року № -0461 на суму 145,32 грн за 2019 рік, які позивачем за 2015-2019 роки були сплачені в повному обсязі.

Також, представник позивача долучив до матеріалів справи копії рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня

2022 року у справі № 199/2209/20 та копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі № 199/2209/20, які набрали законної сили

27 червня 2023 року.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 2 552 кв. м під домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 було набуте в установленому законом порядку, а тому не втрачається та зберігається за позивачем до його належного переоформлення, оскільки право користування земельною ділянкою, отримане до набрання чинності новою редакцією ЗК України, визнається державою в повному обсязі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (частини перша, друга, четверта).

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 911/1603/19 висловлено правову позицію про те, що речові права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягали обов`язковій реєстрації. Таким чином, відсутність державної реєстрації не свідчить про відсутність права.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 Цивільного кодексу України).

Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду.

З моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня

2019 року у справі № 263/6022/16-ц).

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі

№ 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження

№ 12-143гс18, пункти 8.3-8.5) наголосила на тому, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції

1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період

з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; - стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України

№ 1702-VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а отже, використання споруд, належних позивачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Суди встановили, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, які розташовані земельній ділянці площею 2 552 кв. м.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони підтверджені правильно застосованими до спірних правовідносин нормами матеріального права та фактичними обставинами цієї справи.

З огляду на викладене правильними також є висновки судів про те, що право користування земельною ділянкою разом із переходом прав на домоволодіння перейшло до позивача відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2010 року та договору про розподіл спадкового майна від 23 жовтня 2010 року, а тому вона є, фактично, четвертим за чергою, починаючи з 1933 року, постійним землекористувачем земельної ділянки площею 2 552 кв. м під розміщеними на ній будинком з прибудинковими спорудами, які вона успадкувала.

Отже право користування земельною ділянкою площею 2 552 кв. м було набуте в установленому законом порядку, а тому не втрачається та зберігається за позивачем до його належного переоформлення, оскільки право користування земельною ділянкою, отримане до набрання чинності новою редакцією ЗК України, визнається державою в повному обсязі.

Після набрання чинності новою редакцією ЗК України, підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені у статті 141 Земельного кодексу України, серед яких, зокрема а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суди встановили, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність добровільної відмови спадкодавців чи позивача, зокрема, від права користування земельною ділянкою площею 2 552 кв. м під належним їй нерухомим майнам, а також не містить доказів вилучення земельної ділянки, як це визначає ЗК України.

Крім того, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності суди обґрунтовано вказували, що відповідачами не було доведено жодним доказом наявність іншої земельної ділянки за кадастровим номером :01:640:0126, яку на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20 червня 2018 року № 135/3 передано у власність ОСОБА_2 , ніж тої, яка у розмірі 0,0157 га накладається на земельну ділянку площею 2 552 кв. м (1 000 кв. м. 1 552 кв. м) за адресою:

АДРЕСА_1 , яка перебуває на стадії завершення приватизації, та є земельною ділянкою поряд з АДРЕСА_7 з виходом на АДРЕСА_1, яка межує із домоволодінням на АДРЕСА_1 та домоволодінням АДРЕСА_1 .

Наведеним також спростовується аргумент касаційної скарги про те, що всупереч правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц суди не звернули увагу на ту обставину, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації, то спадкоємці мають право звернутись до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Верховний Суд також зауважує, що висновки судів першої та апеляційної інстанції, які зроблені за фактичних обставин цієї справи, висновкам, викладеним у наведеній постанові не суперечать.

Згідно із частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі № 480/1712/19 зазначив, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою та розроблення проекту землеустрою, є стадіями одного процесу та нерозривно пов`язані між собою, а отже розроблення проекту землеустрою на іншу земельну ділянку, ніж на ту, на яку подано заяву на розроблення проекту землеустрою, не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

У свою чергу самостійна зміна місця розташування земельної ділянки при розробленні проекту землеустрою, без подання заяви про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою саме щодо цієї земельної ділянки, є порушенням процедури визначеної статті 118 ЗК України.

Суди встановили, що відповідачі не довели жодним доказом прийняття будь-яких рішень про припинення права користування позивача та вилучення з її користування частини земельної ділянки площею 0,1000 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,2552 га за адресою: АДРЕСА_1 із метою подальшої її передачі у власність ОСОБА_2 , як і не довели наявності добровільної відмови позивача або спадкодавців позивача від цієї земельної ділянки.

Не підлягають передачі земельні ділянки комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель та споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Державна реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за позивачем свідчить, що ОСОБА_1 належать на праві приватної власності всі приналежності та складові частини цього домоволодіння.

З огляду на наведене колегія суддів також відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що об`єкт права власності позивача розміщений тільки на земельній ділянці площею лише 0,1000 га (кадастровий номер :01:640:0092), а частина земельної ділянки (поза межами ділянки кадастровий номер :01:640:0092) була вільною від забудови до передачі її у власність ОСОБА_2 , оскільки такі висновки спростовуються також і матеріалами справи.

Верховний Суд також відхиляє аргумент касаційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 серпня 2021 року у справі

№ 263/11779/16-ц де вказано, що у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним, оскільки за обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду встановлено, що орган місцевого самоврядування передав у власність відповідача ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, до складу якої входить частина земельної ділянки позивача.

Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди не звернули належної уваги на ту обставину, що заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу позивач обрала неефективний спосіб захисту, оскільки, на думку представника заявника, у цьому випадку повинен був бути заявлений віндикаційний позов, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 14 листопада

2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 колегія суддів доходить таких висновків.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

З огляду на фактичні обставини цієї справи майно, яке на відповідній правовій підставі перебуває у користуванні позивача ОСОБА_1 (частина земельної ділянки) з її фактичного користування не вибуло, ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача не набув, а тому означений аргумент касаційної скарги колегія суддів відхиляє.

Аргумент касаційної скарги про те, що суди під час ухвалення оскаржених судових рішень не звернули увагу на позицію Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21 де зазначено, що оскаржені судові рішення в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про набуття статусу архівної земельної ділянки не є ефективним способом захисту прав позивача також, оскільки з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

За фактичних обставин наведеної справи органом місцевого самоврядування у позивача було вилучено з постійного користування земельну ділянку, та надано дозвіл відповідачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність.

Зі змісту оскарженого рішення місцевого суду відомо, що суд скасував державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 (га) кадастровий номер :01:640:0126, яка розташована у м. Дніпрі, у районі АДРЕСА_1 і запис в поземельній книзі про земельну ділянку площею 0,1000 (га) кадастровий номер :01:640:0126 розташованої у АДРЕСА_1 .

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (частина дев`ята статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації (частина тринадцята статті 79-1 ЗК України; аналогічне положення передбачене у частині десятій статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до пунктів 60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року

№ 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Щодо клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука С. С. про закриття касаційного провадження

У поданому у лютому 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Герасимчук С. С. просив касаційне провадження закрити.

Вивчивши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука С. С. про закриття касаційного провадження у вказаній справі, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки відповідним доводам, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, необхідно було дати правову оцінку під час касаційного перегляду справи.

Ураховуючи наведене, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука С. С. про закриття касаційного провадження у справі слід відмовити.

Щодо клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука С. С. про розгляд справи з викликом сторін

Представник ОСОБА_1 адвокат Герасимчук С. С. у поданому відзиві на касаційну скаргу заявив клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення

від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане касаційна скарга розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука Сергія Сергійовича про закриття касаційного провадження та про розгляд справи за участі сторін відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 10 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров