ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/507/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/3512/24 Категорія: 301030300 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Хорошун Сергій Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хорошуна Сергія Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у спільній частковій власності, визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення частки в спільній власності, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.03.2000, інша частка в квартирі 1/3 належить відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15.11.2010.

Вказана квартира розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається із однієї кімнати загальною площею 35,0 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м.

Відповідач не надає ключі позивачу від житла, що свідчить про її небажання врегулювати питання порядку користування нерухомим майном.

Розмір частки відповідача, як співвласника однокімнатної квартири, відповідно до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування з дотриманням вимог ДБН, оскільки становлять менший розмір, ніж площа житлової кімнати. Однокімнатну квартиру неможливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частку у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування житловим приміщенням між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною.

Вже тривалий час, а саме з моменту смерті батька ОСОБА_3 , у спірній квартирі відповідачка залишила проживати свою матір, незважаючи на те, що вселена вона була без згоди позивача, як іншого співвласника, і згоду на її реєстрацію позивач не давала.

Протягом 2023 року позивач неодноразово зверталася до відповідача у телефонному режимі, пропонувала придбати у неї належну їй частку шляхом укладенням договору купівлі-продажу. Однак, відповідачка відмовлялася від продажу майна за ринковою ціною.

15.03.2024 позивач направила на адресу відповідача письмову заяву-пропозицію щодо придбання у неї її частки, яка не може бути виділена в натурі чи встановлений порядок користування. ОСОБА_2 отримала заяву-пропозицію, але ніяким чином не відреагувала на неї.

На дату подання позову відповідач не здійснила жодного реагування за наслідками запропонованого проєкту мирової угоди.

ОСОБА_1 зазначала, що частка відповідача є незнаючою (11,66 кв.м., з яких житлова площа її частка 5,7 кв.м), і може бути припинена шляхом сплати грошової компенсації, яку позивач готова сплатити відповідачу шляхом стягнення з ОСОБА_1 даних коштів з депозитного рахунку.

У свою чергу, відповідач є власником іншої квартири,розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира складає загальну площу 45,6 кв.м, житлова площа 30,4 кв.м. Тобто припинення частки в спірній квартирі не буде вкрай обтяжливим для відповідачки.

Крім того, відповідач має можливість забрати свого члена родини аби забезпечити їй подальші умови проживання.

Як власник квартири, що перебуває у спільній частковій власності сторін даного спору, позивач не може належним чином реалізовувати свої правомочності, а тому звертається до суду із відповідним позовом.

Згідно з консультаційним висновком щодо ринкової вартості нерухомого приміщення - 1/3 однокімнатної квартири по АДРЕСА_1 станом на 11.03.2024 складає 381410,00 грн. Вказані кошти за припинення частки позивач готова покласти на депозитний рахунок суду з метою сплати грошової компенсації відповідачу за її частку.

Відтак, позивачка просила суд:

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/3 частку вказаної квартири в розмірі 381410,00, шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_2 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Черкаській області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 ;

- судові витрати залишити за позивачем.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024 позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 381410,00 грн, шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_2 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Черкаській області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_2 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що виділення відповідачу в натурі належної їй 1/3 частини спірної квартири є неможливим, оскільки спірна квартира є неподільною з огляду на те, що є однокімнатною, між сторонами відсутнє погодження щодо спільного володіння та користування спірною квартирою, оскільки вони не підтримують взаємовідносини.

Суд також врахував, що відповідачка не проживає за місцем знаходження спірного майна, його не утримує та протягом тривалого часу постійно проживає в іншому місці. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність у відповідачки інтересу до спірного нерухомого майна. На думку суду першої інстанції, таке припинення права власності не завдасть шкоди відповідачу, оскільки вона забезпечена власним іншим житлом.

Доводи ж відповідача про неможливість задоволення позовних вимог зводяться до того, що у спірній квартирі проживає мати відповідача, яка звикла у ній проживати і таке проживання є зручним для матері.

Такі доводи сторони відповідача суд вважав необґрунтованими, оскільки наявність бажання члена родини співвласника проживати у спірному майні, не повинно впливати на право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024, представник ОСОБА_2 адвокат Хорошун С.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири завдасть значних незручностей матері відповідачки, яка проживає в спірному житлі, адже остання фактично залишиться без житла, так як отримана компенсація належатиме не їй та її розмір не дає можливості придбати інше житло. При цьому, проживати в квартирі своєї доньки (відповідачки) в Монастирищі неможливо, адже її площа ще менша, ніж площа спірної квартири (житлова 30,4 кв.м) і ній вже проживають відповідачка, її чоловік та син.

Задоволення даного позову, на думку скаржниці, завдасть значної шкоди відповідачці та членам її сім`ї, зокрема, призведе до додаткових матеріальних витрат для купівлі іншого житла своїй матері. А враховуючи матеріальний стан відповідачки, це є непосильним тягарем для останньої.

В апеляційній скарзі також зазначено, що жодних експертних досліджень стосовного того, чи є 1/3 частки квартири незначною часткою, не проводилося.

21.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що відповідач намагається перекласти свій обов`язок щодо утримання своєї матері на позивачку, для якої вказана особа не є і не була членом родини, і свій обов`язок щодо утримання матері покладений виключно на неї, а не на співвласників нерухомого майна, якою виступає позивач.

Крім того, сторона позивача зазначає, що відповідачка та її матір є родичами за фактом рідства, однак вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, тому ОСОБА_4 не може набувати статусу члена родини співвласника відповідача по справі, якщо з співвласником вони разом не мешкають і не є сім`єю в розумінні вимог ст. 3 СК України.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором дарування 2/3 частин квартири від 28.03.2000, ОСОБА_3 (« ОСОБА_5 ») подарував, а ОСОБА_1 («Обдарована») прийняла у дар 2/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 вказаного договору дарування від 28.03.2000, загальна площа квартири 33,1 кв.м, житлова площа 17,1 кв.м, квартира має підсобні приміщення, туалет, кухню, ванну, водопровід, природний газ, каналізацію, центральне опалення та знаходиться на дев`ятому поверсі.

Вказаний договір дарування, укладений 28.03.2000, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 489 (а.с. 8).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № 489 від 28.03.2000 (а.с. 9).

Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 21.02.2020 № 10942 о, станом на 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» за: ОСОБА_1 на підстав договору дарування від 28.03.2000 з часткою у праві власності 2/3; ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15.11.2010 № 3257 з часткою у праві власності 1/3. Загальна площа вказаної квартири 35,0 кв.м, житлова площа 17, кв.м (а.с. 10).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 09.06.2020 за станом на 15.10.2010, квартира посімейного заселення розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати житловою площею 17,1 кв.м, загальною площею 35,0 кв.м, у тому числі: коридор 3,9 кв.м, кімната 17,1 кв.м, кухня 8,5 кв.м, туалет 0,9 кв.м, ванна 2,7 кв.м, лоджія 1,9 кв.м (а.с. 14).

Відповідно до консультації № 290/24 від 11.03.2024 ПП «Ажіо», ймовірна ринкова вартість 1/3 частки однокімнатної квартири, загальною площею 35,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 11.03.2024 могла б скласти 381410 грн (а.с. 15-16).

Згідно з листом виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 16.02.2023 № 03-01-16/611, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 03.02.2023, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири складає 45,6 кв.м, житлова площа 30,4 кв.м (а.с. 12).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 10.10.2017, за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_4 з 24.07.1992 (а.с. 59), яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.09.1973.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161 св 23).

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України.

Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та його членам сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23) дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на положення статті 365 ЦК України та просила, зокрема припинити право власності відповідачки на 1/3 частку спірної квартири, стягнувши з неї на користь відповідачки вартість такої частки.

Як на обґрунтування підстав позову посилалась на те, що врегулювати питання порядку користування нерухомим майном не вбачається за можливе, частка відповідачки у спільному майні є незначною, поділити квартиру в натурі є неможливим, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідачки та її членам сім`ї.

Колегією суддів встановлено, що спірна квартира складається з однієї кімнати житловою площею 17,1 кв.м, загальна площа квартири 35,0 кв.м, у тому числі: коридор 3,9 кв.м, кімната 17,1 кв.м, кухня 8,5 кв.м, туалет 0,9 кв.м, ванна 2,7 кв.м, лоджія 1,9 кв.м.

Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Із урахуванням часток сторін, відповідачці фактично належить 11,66 кв.м загальної площі, з яких 5,7 кв.м житлової площі, що значно нижче встановленої ст. 47 ЖК України норми жилої площі. Однокімнатна квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку, що виключає можливість обладнання квартири окремим входом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що належна відповідачці частка, поза розумним сумнівом, є незначною та поділити її в натурі неможливо, про що обґрунтовано в оскаржуваному рішенні вказав суд першої інстанції.

Колегія суддів також бере до уваги, що відповідач не проживає у спірній квартирі та володіє на праві приватної власності іншою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 . Вказані обставини відповідачкою не заперечувалися.

Грошову компенсацію за 1/3 частку вказаної квартири в розмірі 381410,00 грн позивачка внесла на депозитний рахунок суду.

Суть апеляційної скарги переважно зводиться до того, що припинення права спільної часткової власності та визнання за позивачем права власності на 1/3 частки квартири, яка належать відповідачці, завдасть незручностей матері відповідачки, яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі.

Щодо вказаного доводу колегія суддів зазначає, що забезпечення інтересів відповідачки та її матері, у ситуації, що склалася у родині, не може відбуватися за рахунок порушення інтересів позивача. Небажання матері відповідачки змінювати місце проживання не є і не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідачка, маючи у власності інше нерухоме майно та отримавши грошову компенсацію за свою частку у спірній квартирі, не позбавлена можливості продати його та придбати інше нерухоме майно з більшою площею.

За таких обставин суд першої інстанції, належним чином дослідивши подані сторонами докази, встановивши обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки належна відповідачу частка у праві власності на квартиру не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника та членам її сім`ї, з огляду на факт попереднього внесення позивачами на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні, то наявні визначені частиною першою статті 365 ЦК України підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хорошуна Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у спільній частковій власності, визнання права власності на квартиру, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова