ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1692/24
Провадження № 2/210/70/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Біди А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Наталії Михайлівни про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Наталії Михайлівни про визнання права власності за набувальною давністю та просила суд визнати за набувальною давністю за громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 трикімнатної квартири загальною площею 61,9кв.м., жилою площею 43,5кв.м., яка розташована на першому поверсі двохповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відносно якої було прийнято рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року у справі №22ц-20617/11.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що її мати ОСОБА_6 звернулась до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7 з яким уклала договір авансового платежу №91-08/05 від 01.09.2005 року на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 до укладення договору авансового платежу №91-08/05 від 01.09.2005 року не була особисто знайома з продавцем спірної квартири ОСОБА_3 . 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим номером 4224, відповідно до якого громадянка ОСОБА_6 набула у власність трикімнатну квартиру загальною площею 61,9кв.м., жилою площею 43,5кв.м., яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Пунктом 1.4 вказаного договору було передбачено, що спірна квартира зазначена у якості особистої власності продавця, а треті особи не мають прав на відповідну квартиру. Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 01.04.2009 року за №22348311 спірна квартира була зареєстрована 10.10.2005 року за бабусею позивачки громадянкою ОСОБА_6 .

Позивачка зазначала, що ОСОБА_6 при вчиненні зазначеного договору купівлі-продажу майна діяла добросовісно, не знала та за всіма обставинами справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2009 року у справі №2/78/09 було повністю відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 22.12.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., за реєстровим номером 21395, та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року вказане рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2009 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 22.12.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., за реєстровим номером 21395, та визнано недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у справі №408/8590/12 було визнано за громадянкою ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , в решті позовних вимог було відмовлено.

Крім того, позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року у справі №22ц-20617/11 її було визнано правонаступником громадянки ОСОБА_6 . Позивач відкрито користується вказаним майном, сплачує комунальні послуги, зареєстрованими за вказаною адресою значаться: ОСОБА_6 , власник, ОСОБА_1 , дочка та ОСОБА_10 , онука. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.319, 322, 328, 344, 1216 ЦК України, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с.42).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перебування у провадженні суду вказаної справи повідомлялись шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», у зв`язку з тим, що за відомостями з Державної міграційної служби місце проживання ОСОБА_3 зазначено станом на 24.04.2018 року АДРЕСА_5 ; місце проживання ОСОБА_4 станом на 27.07.2022 року зазначено: АДРЕСА_6 та місце проживання ОСОБА_5 не встановлено. Зазначена Державною міграційною службою інформація також підтверджується відповідями №635013, 635021 та 635033 від 11.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

У судові засідання призначені судом на 14.06.2024 року, 02.07.2024 року, 09.09.2024 року, 07.10.2024 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 присутня не були.

02 липня 2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позивач та її мати добросовісно, але неправомірно, в тому числі безтитульно заволоділи майном особи, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Позивач знала, що відповідач ОСОБА_5 є співвласником квартири та була обізнана про це упродовж 2014-2024 років, користуючись всією площею квартири за її мовчазною згодою. Просила суд відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити без її участі (а.с.87-91).

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав та посилаючись на обґрунтування наведені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М. у судовому засіданні присутні не були, причини неявки суду не повідомили.

Суд дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 12 вересня 2005 року між ОСОБА_3 від імені якого діяв ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №4224. Відповідно до п.1.2 вказаного договору майно складається з трьохкімнатної квартири, загальною площею 61,9кв.м., у тому числі житловою площею 43,6кв.м., яка розташована на першому поверсі двохповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відповідно до Інформаційної довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №22348311 від 10.10.2005 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності 1/1 належить нерухоме майно: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №4224 (а.с.16).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2009 року у справі №2/78/09 у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 22.12.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., за реєстровим номером 21395, та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224 було відмовлено (а.с.17-18).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року вказане рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2009 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 22.12.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., за реєстровим номером 21395, та визнано недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224 (а.с.18-18 зворот).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2014 року цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності задоволено частково. Розділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , у рівних долях, виділивши кожному по 1/2 частині. Визначено за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 . В решті позовних вимог відмовлено.

З тексту рішення суду встановлено, що Так, судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що 25.12.1978 року в книзі запису актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька зроблено відповідний запис за реєстровим №1018. Цей факт не підлягає доведенню, оскільки відповідач не заперечує укладення шлюбу (а.с.31-33).

Рішенням Ворошилівського районного суду м. Донецька, яке набрало законної сили 23.05.2005 року, шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі за спільні сімейні кошти сторонами була придбана трикімнатна квартира загальною площею 61,9кв.м., житловою площею 43,6кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Чорною О. С. за реєстровим номером 4568. В КП «Криворізьке БТІ» квартира була зареєстрована на чоловіка позивачки ОСОБА_4 (а.с.7).

Також, в матеріалах справи мається довідка (а.с.71), згідно якої (далі мовою оригіналу): записи в «Журнале регистрации трупов» на ОСОБА_5 , 1951г. рождения, акт №2597 от 21.08.08г. и на ОСОБА_12 , 1981г. рождения, акт №2936 от 25.09.2008г. аннудированы (а.с.71).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.04.2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_13 відшкодування моральної шкоди, та зазначено, що достовірно знаючи про те, що колишня дружина та донька живі і здорові, ОСОБА_4 , зловживаючи своїми правами, впізнав колишню дружину та доньку, отримав свідоцтва про смерть, маючи при цьому корисливі наміри по заволодінню майна (а.с.51-53).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №876, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.19 зворот).

На виконання ухвали суду від 07 жовтня 2024 року на адресу суду з Третьої криворізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №496/210, заведеної після смерті гр. ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.105-121).

З копії спадкової справи вбачається, 20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори про отримання майна після смерті її матері ОСОБА_6 (а.с.106).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що спірну квартиру придбала її мати за кошти які вислала їй її сестра ОСОБА_14 , яка на той момент працювала в Італії та мала намір приїхати до міста Кривий Ріг та проживати разом з її матір`ю ОСОБА_15 разом. Після придбання квартири вона разом з матір`ю ОСОБА_15 почали там роботи ремонт, однак, через деякий час отримали повідомлення з суду, що ОСОБА_16 звернулась до суду та оскаржує укладений договір купівлі-продажу. Відповідачку ОСОБА_5 вона бачила особисто приблизно в 2005 році, проте точно не впевнена який це був рік. Зустріч відбулась під час слухання чергової справи. Жодного разу відповідачі не приходили до спірної квартири, комунальні послуги весь цей час сплачувались позивачем та її матір`ю. Місце проживання відповідачів їй не відомо, знає, що ОСОБА_4 який є чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який є племінником ОСОБА_4 родом з міста Донецьк, точне їх місце проживання їй не відоме. Сама ОСОБА_17 проживає десь під Києвом. Просила суд визнати право власності за набувальної давністю на 1/2 частину спірної квартири, оскільки вона, разом зі своєю вже покійною мамою ОСОБА_6 відкрито, доброчесно користується вказаним майном вже більше 20 років.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21 та від 01 червня 2023 року у справі №946/3769/20.

Добросовісне заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід розуміти так, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування у цій справі), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що добросовісний набувач ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року визнано недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2024 року розділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , у рівних долях, виділивши кожному по 1/2 частині. Визначено за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 . Місце знаходження ОСОБА_4 , позивачу не відоме.

Після смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито та безперервно проживає позивач по справі ОСОБА_1 , сплачує комунальні послуги за вказану квартиру, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями та Довідкою ТОВ «Сітісервіс-КР» вих. №27 від 06.03.2024 року про відсутність заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком станом на 01.02.2024 року (а.с.23-36).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), аналізуючи, зокрема, поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України зазначала, що слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Отже, володіння позивача спірною квартирою було добросовісним оскільки вона не виступала стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який посвідчений 12.09.2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 4224, що свідчить про наявність у неї законних підстав для набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, у зв`язку з чим правовий механізм для набуття у власність такого майна, передбачений статті 344 ЦК України, у цьому випадку не застосовується.

Враховуючи положення ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п.14 Постанови).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивачі добросовісно заволоділи вищевказаною квартирою та більше десяти років відкрито користується нею, а тому суд приходить до висновку, що позивачі набули право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 344 ЦК України, ст.ст.10, 12, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Наталії Михайлівни про визнання права власності за набувальною давністю, - задовольнити.

Визнати за набувальною давністю за громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 трикімнатної квартири загальною площею 61,9кв.м., жилою площею 43,5кв.м., яка розташована на першому поверсі двохповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 25 березня 2025 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович