Справа № 570/520/25
Номер провадження 2/570/772/2025
У х в а л а

21 березня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Красовського О.О., перевіривши виконання вимог ст.ст.175-177 ЦПК України при подачі цивільного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_2 , ТОВ "Західна агровиробнича компанія", третя особа: Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речових прав на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_2 , ТОВ "Західна агровиробнича компанія", третя особа: Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речових прав на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем зазначено ОСОБА_2 .

Надалі позивачка зазначає наступне.

Адреса зареєстрованого постійного місця проживання не відома.

Точна актуальна адреса фактичного місця проживання не відома.

Ймовірна адреса АДРЕСА_1 .

З метою перевірки зареєстрованого місця проживання судом був зроблений запит.

Згідно відповіді УДМС в Рівненській області, ОСОБА_2 не зареєстрований АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

За положеннями ЦК України, зважаючи на вік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не може бути відповідачем у справі, оскільки не набув цивільної дієздатності. Якщо спірна земельна ділянка дійсно належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до участі у справі має бути залучений його законний представник.

У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.02.2025 року позовна заява залишена без руху, і згідно статті 185 ЦПК України був наданий строк на усунення недоліків, що не перевищує десяти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Позивачка отримала ухвалу 12.03.2025 р.

Вимоги судді у вказаний строк позивачкою не були виконані.

Позивачка подала до суду заяву про відкриття провадження у справі, де зазначила:

- що впозовній заяві у даній справі вона зазначала, що наразі точна адреса зареєстрованого постійного місця проживання фізичної особи відповідача ( ОСОБА_2 ) їй невідома. Аналогічно невідома і фактична адреса проживання даного відповідача. За таких обставин позивачка вважала за доцільне зазначити в анкетних даних даного відповідача так звану імовірну адресу для кореспонденції, вказавши в її якості адресу місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (Великоомелянської сільської ради), оскільки такі анкетні дані (адреса проживання) відповідача є обов`язковим реквізитом позовної заяви згідно вимог вітчизняного цивільного процесуального закону. При цьому позивачка вважає, що суд в даному випадку при визначенні адреси для надсилання даному відповідачу процесуальних документів та іншої судової кореспонденції зобов`язаний застосувати правовий механізм, передбачений абзацом 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України (якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача). Згідно ч. 1, 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона пооживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З`ясування судом адреси зареєстрованого місця проживання фізичної особи відповідача у даній справі ( ОСОБА_2 ) має правовий наслідок не залишення позовної заяви без руху та усунення недоліку у вигляді подання позову в новій редакції. Правовим наслідком такого з`ясування є саме виключно надсилання судом судової кореспонденції у даній справі саме за з`ясованою судом адресою зареєстрованого місця проживання такої фізичної особи;

- відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно ч. 1, 2 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена;

- згідно ч.1 ст. 189 ЦПК України, завданням підготовчого провадження у справі є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, та у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача;

- відповідно доправової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 (провадження № 14-102цс22): 1) позивач сам вправі вирішувати на власний розсуд те, яка особа порушила, не визнала чи оспорила її права, свободи, чи охоронювані законом інтереси та до якої особи вона бажає пред`явити позов (заявити позовну вимогу) шляхом зазначення про це в позовній заяві. До компетенції суду лише належить перевірка правильності такого визначення на наступних стадіях судового процесу; 2) вирішувати питання про те, чи позов подано до належного відповідача, суд може лише після відкриття провадження у справі (якщо справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, то на стадії підготовчого засідання), а не стадії прийняття позовної заяви до розгляду (тобто, до відкриття провадження у справі); 3) правовим наслідком пред`явлення позову (заявлення позовної вимоги) до неналежного відповідача є саме відмова в позові, а не залишення позовної заяви без руху та подальше її повернення позивачеві після визнання її судом неподаною з підстав неусунення недоліку позовної заяви щодо заміни неналежного відповідача належним;

- залишення позовної заяви у даній справі без руху, не може не вказувати про застосування судом принципу надмірного формалізму.

Позивачка просить постановити ухвалу, якою відкрити провадження у даній справі.

Отже, позивачка покликається на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Визначення відповідача, підстав та предмету спору є правом позивача.

Власне, суд з цим погоджується. За положеннями ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд не погоджується з посиланням позивачки на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц: "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, суд не вказав, що саме він є неналежний відповідач, а судом зазначено, що до участі у справі має бути залучений законний представник ОСОБА_2 , оскільки останній не досяг віку 14 років.

Саме з завдань та основних засад цивільного судочинства виходив суд, постановляючи ухвалу від 13.02.2025 року.

Проте позивачка не забажала прислухатися до думки суду, на що має повне право.

Таким чином позивачка не усунула зазначені в ухвалі недоліки: не визначилася з колом учасників судового процесу, та не зазначила законного представника ОСОБА_2 .

Щодо поданої позивачкою заяви про відкриття провадження у справі, а не подання позовної заяви в новій редакції в виправленими недоліками, то суд вважає, що то є правом позивачки, яка розпоряджається власними правами на свій розсуд.

Суд не може вимагати у позивачки обґрунтовувати підставу чи предмет позову.

Зазначення в ухвалі суду від 13.02.2025 року відповідних положень носило рекомендаційний характер.

Відповідно до резолютивної частини ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачка була попереджена судом, що у разі невиконання вимог ухвали заява буде вважатись неподаною та повернута позивачеві (ст. 185 ЦПК України).

Таким чином наявні підстави для повернення позивачці позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд також виходить з приписів ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якими встановлено, що суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи вищевказану Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 752/24739/19, провадження № 61-20936 св 21/ від 18.01.2023 року).

Відповідно, ухвала про залишення позовної заяви без руху станом на 21.03.2025 року не була виконана у повній мірі, що позбавляє суд можливості відкрити провадження у справі.

Повернення позовної заяви позивачці не є перешкодою у доступі до суду.

Це не перешкоджає позивачці повторному зверненню до суду у разі усунення недоліків позовної заяви, про які зазначалося вище.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_2 , ТОВ "Західна агровиробнича компанія", третя особа: Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речових прав на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - вважати неподаною та повернути позивачці.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає позивачці повторному зверненню до суду у разі усунення недоліків позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.