Справа № 346/6536/24
Провадження № 2/346/593/25
27 березня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого судді Сольського В.В.
з участю: секретаря Біди Ю.Б. ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Знайди В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя між подружжям не склалося та рішенням суду від 20 березня 2024 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання малолітньої дочки з ним.
Вказує, що він самостійно займається вихованням дитини, її навчанням, матеріальним забезпеченням, створенням належних умов для проживання, росту та розвитку.
Мати дитини свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не спілкується з донькою та не бере участі у її житті, вихованні, утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не відвідує в школі. Він неодноразово намагався пояснити відповідачці необхідність участі матері в житті дитини, однак вона перестала спілкуватися з ним та донькою, таким чином самоусунулася від виховання дитини.
Тому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки.
В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Костромін Н.Р. позовну заяву з вказаних підстав підтримали.
Позивач пояснив, що після розірвання шлюбу мати не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, не маючи при цьому будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною.
Відповідачка, будучи належно повідомлена про дату та час розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування, долучений до матеріалів справи щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, а також представника органу опіки та піклування, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано, та визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком (а.с. 17-20).

За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

В своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із долученим до матеріалів справи актом обстеження матеріально-побутових умов від 08 жовтня 2024 року, проведеного за місцем проживання позивача та малолітньої дочки ОСОБА_5 , в АДРЕСА_1 , встановлено, що дитині створено всі належні умови для проживання, духовного та фізичного розвитку (а.с. 21). Також представником позивача долучено акт обстеження від 25 березня 2025 року № 26, де крім вже вказаної інформації йдеться про те, що мати дитини на час обстеження була відсутня, та зі слів дитини тривалий час не проживає з нею.

Представник позивача долучила до матеріалів справи висновок за результатами психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_5 , відповідно до якого своїм найближчим оточенням дитина вважаю батька, бабусю та друзів. Постійно спілкується з батьком, який є для неї першою, значимою та емоційно близькою людиною, стосунки з матір`ю холодні та далекі.

В судовому засіданні позивач та його представник проти заслуховування думки дитини в судовому засіданні заперечили, вказали, що згадка про матір буде для дитини надто травматичною.

До позовної заяви долучені медичні довідки, які підтверджують, що дитина здорова (а.с. 22-23).

Згідно довідки головного центу обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_3 за період 2024 року неодноразово вїжджала та виїжджала за кордон, востаннє виїхала за межі України перетнувши пункт пропуску Порубне 22 листопада 2024 року (а.с. 47).

Згідно довідки директора Коломийського ліцею «Коломийська гімназія імені Михайла Грушевського від 08 жовтня 2024 року № 353/02-417, малолітня ОСОБА_5 , є ученицею 5 класу, регулярно відвідує заняття у школі. Дитину до школи приводить і забирає батько, він підтримує зв`язок із вчителями, та цікавиться навчанням доньки. Мати дитини зв`язок із вчителями не підтримує (а.с. 24).

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 26 листопада 2024 року № 295, про доцільність позбавлення батьківських прав, визначено, що відповідачку доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки (а.с. 30-31).

Однак, на переконання суду, затверджуючи такий висновок орган опіки формально, необґрунтовано належним чином, без повного вивчення комісією з питань захисту прав дитини ситуації, що склалася між батьками дитини дійшла висновку про нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками не обґрунтувавши, які обставини привели до такого висновку, чим підтверджуються твердження про повну відсутність матері в житті дитини, а лише констатовано роль батька.

Крім того, такий висновок носить рекомендаційний характер, тому не має для суду вирішального значення при ухваленні рішення.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Натомість докази, що стосовно відповідачки представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу з цього приводу в тому числі попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків чи притягнення до відповідальності за ст. 184 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, підстав для позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування не встановив. Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідачки та систематичного свідомого нехтування нею своїми материнськими обов`язками.

Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідачки батьківських прав змінить життя дитини на краще.

При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості матері чи батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, а матір дитини не спілкується, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не свідчить безумовно про те, що відповідакач не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилися проживати з батьком.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та втрати інтересу до участі у вихованні дитини, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення її батьківських прав.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на помилки у поведінці відповідачки, неправильні кроки у вихованні дитини та недостатню участь матері у її житті, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки, відсутності доказів того, що вона, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідачки не відповідатиме інтересам дитини, тому в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність належного ставлення до виховання дочки ОСОБА_5 , оскільки її участі у розвитку і вихованні дитини є недостатньою, поклавши при цьому на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків.

На підставі наведеного та керуючись ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 141, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність покращення ставлення до виховання дитини.

Покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради, вул. Незалежності, 15, смт. Печеніжин, Коломийського району Івано-Франківської області, .

Суддя: Сольський В. В.