Провадження № 2/175/2253/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 березня 2025 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Бойка О.М.

секретаря судового засідання Кальченко Ю.О.

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

свідка ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину.

В позовних вимогах просить суд:

Визнати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на момент смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) постійно не проживав із померлою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 , виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.05.2023 року.

ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .

30 серпня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., було відкрито спадкову справу за № 143/2023 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі заяви ОСОБА_1 .

09.04.2024 року ОСОБА_1 отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №108/02-31, видану приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., якою Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 .

Підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріус зазначила те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , входить до кола спадкоємців, які претендують на отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .

Нотаріус зазначила, що: «Відповідно до довідки №741, виданої 28.08.2023 року ЦНАП Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, разом з померлою на момент смерті, крім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також був зареєстрований її сип ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 09.04.2023 року) та колишній чоловік ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_7 (відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 4 від 09.04.2023 року). ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України, вважається спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї».

Враховуючи вищенаведене, на даний момент, згідно чинного законодавства України вважається, що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 підлягає розподілу по 1/2 частки спадкового майна кожному зі спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. було видано Позивачеві Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 09.04.2024 р., а саме - відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на всю спадщину, оскільки спадкоємцем за законом є ще другий син померлої, ОСОБА_5 , який прийняв спадщину автоматично, тому спадщині повинна бути розподілена між синами померлої по 1/2 спадщини кожному.

Місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала померла ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте ОСОБА_5 вже як 10 років не проживає за даною адресою, оскільки в 2014 році він виїхав з підконтрольної Україні території та проживає в АР Крим, що нині знаходиться під окупацією.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, з метою захисту права на спадщину у повному розмірі, а не на 1/2 частку майна, звергається до суду з даною позовною заявою для захисту своїх інтересів.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року було витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (, вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна) інформацію про те, чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в`їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим, та чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в?їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) з будь-якими країнами, за її наявністю станом на 02.12.2024 року.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року було Витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни (52001, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, вул. Центральна, буд. 40) спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за її наявністю станом на 02.12.2024 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Жила К.С. свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений. Клопотань не надавав.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав, що догляд за померлою матір`ю здійснював позивач ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що відповідач ОСОБА_5 поїхав з України у 2014 році. Догляд за померлою матір`ю здійснював позивач ОСОБА_1 . Похованням займався також позивач.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу 3 ЦПК України.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 , виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.05.2023 року.

ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .

30 серпня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., було відкрито спадкову справу за № 143/2023 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі заяви ОСОБА_1 .

09.04.2024 року ОСОБА_1 отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №108/02-31, видану приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., якою Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 .

Підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріус зазначила те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , входить до кола спадкоємців, які претендують на отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .

Нотаріус зазначила, що: «Відповідно до довідки №741, виданої 28.08.2023 року ЦНАП Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, разом з померлою на момент смерті, крім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також був зареєстрований її сип ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 09.04.2023 року) та колишній чоловік ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_7 (відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 4 від 09.04.2023 року). ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України, вважається спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї».

Враховуючи вищенаведене, на даний момент, згідно чинного законодавства України вважається, що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 підлягає розподілу по 1/2 частки спадкового майна кожному зі спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. було видано Позивачеві Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 09.04.2024 р., а саме - відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на всю спадщину, оскільки спадкоємцем за законом є ще другий син померлої, ОСОБА_5 , який прийняв спадщину автоматично, тому спадщині повинна бути розподілена між синами померлої по 1/2 спадщини кожному.

Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим, положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).

Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц).

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала померла ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте ОСОБА_5 вже як 10 років не проживає за даною адресою, оскільки в 2014 році він виїхав з підконтрольної Україні території та проживає в АР Крим, що нині знаходиться під окупацією.

З метою підтвердження даних обставин, 13.08.2024 року Представник Позивача, адвокат Жила К.С., звернулась до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з адвокатським запитом № 13/08-1 з проханням надати інформацію про те, чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в`їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим, та чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в`їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) з будь-якими країнами.

У відповідь на вищезазначений запит, 30.08.2024 року адвокат Жила К.С. отримала лист № 19-59727/18/24-Вих, в якому Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було повідомлено, що запитувана інформація не може бути надана у рамках статті 24 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», оскільки відповідно до частини другої ст. 24 зазначеного закону органи державної влади зобов`язані надавати інформацію, окрім інформації з обмеженим доступом, а також зазначено, що наявна запитувана інформація, без особистої письмової згоди особи, буде надана на виконання відповідного судового рішення про витребування зазначеної інформації з усіма обов`язковими реквізитами про особу («Прізвище, власне ім`я особи», «Дата народження» (число, місяць та рік), «Громадянство»), згідно чинного законодавства, встановленим порядком.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року було витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (, вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна) інформацію про те, чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в`їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим, та чи перетинав громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , державний кордон України на в?їзд/виїзд в період з 12 квітня 2014 року по 01 травня 2023 року (із зазначенням усіх дат перетину) з будь-якими країнами, за її наявністю станом на 02.12.2024 року.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни (52001, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, вул. Центральна, буд. 40) спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за її наявністю станом на 02.12.2024 року.

Згідно відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в останнє ОСОБА_5 перетнув державний кордон України у напрямку виїзду 16.09.2018 року.

08 січня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_6 від Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни з якої вбачається, що за спадковим майном після померлої звертався лише позивач ОСОБА_1 .

Крім того, факт не проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов громадян №425 від 02.08.2024 року.

Факт того, що ОСОБА_5 останні 10 років не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не здійснював догляду за своєю матір`ю інвалідом І групи, до того ж похилого віку, підтверджують і сусіди Позивача, які залученні до справи у якості свідків.

Більше того, Позивач 20 травня 2009 року, на підставі Рішення № 78 Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровської області, був призначений піклувальником своєї матері ОСОБА_6 , так як остання внаслідок тяжкої побутової травми в 1995 році з трудом пересувалась, потребувала постійно сторонньої допомоги так як взагалі не могла виконувати функції фізичної праці.

Зі змісту Рішення Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровської області № 78 від 20.05.2009 року вбачається, що: «Погляд за ОСОБА_6 здійснює її син ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_9 , який проживає разом з матір`ю. Він займається домашнім господарством, вирішує всі питання життєзабезпечення матері».

Так, вже більше 20 років ОСОБА_1 самостійно здійснював догляд за своєю хворою матір`ю ОСОБА_6 , проживав разом з нею, забезпечував її побутові потреби, забезпечував її лікування. Поховання ОСОБА_6 також було повністю організоване та сплачене Позивачем, на підтвердження чого надається Свідоцтво про поховання № 175 від 03.05.2023 року.

При цьому, інший син померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_5 весь цей час проживав фактично окремо і не приймав участі у постійному догляді за хворою матір`ю.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що хоч на день смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як Позивач ОСОБА_1 , так і Відповідач ОСОБА_5 були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, фактичне місце проживання Відповідача ОСОБА_5 було відмінним, останні 10 років він не проживав із спадкодавцем ОСОБА_6 за зазначеною адресою, а проживає на тимчасово окупованій території АР Крим.

Разом з тим, у встановлений ч. 1 статті 1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття Відповідач ОСОБА_5 до нотаріуса не звертався. Спадкову справу після смерті ОСОБА_6 заведено на підставі заяви Позивача про прийняття спадщини від 30.08.2023 року.

З огляду на зазначені обставини, оскільки ОСОБА_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до ч.3 статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, то Позивач звертається до суду з проханням встановити факт того, що ОСОБА_5 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, то відкрилася після смерті матері ОСОБА_6 , оскільки не проживав з останньою на момент смерті.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на момент смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) постійно не проживав із померлою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бойко О.М.