Справа № 173/139/25
Провадження №2/173/528/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа Садівниче товариство «Урожай» про визнання права власності на садибний будинок, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року позивач звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Верхньодніпровської міської ради, третя особа Садівниче товариство «Урожай» про визнання права власності на садибний будинок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він користується садівничим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ».Він є членом садівничого товариства «Урожай» і є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташований самовільно збудований ним дачний будинок з господарськими будівлями. Вже довгий час користується земельною ділянкою номер АДРЕСА_1 загальною площею 0,0485 га, яка була надана йому в 2008 році.На сьогоднішній день ніхто крім нього на вказане майно не претендує. Будівництво будинку з господарськими будівлями не порушило будь-чиїх прав, при будівництві дотримано всі будівельні норми, а тому вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок.Йому виділена в натурі земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0485 га в садівничому товаристві «Урожай» для індивідуального будівництва, що посвідчується Схемою виносу в натурі земельної ділянки та розбивки будівель. Видано дозвіл на проведення робіт по будівництву дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до плану забудови земельної ділянки відповідно до робочого проекту організації та забудівлі території садівничого товариства «Урожай». Рішенням № 427-18-У від 27.07.2009 виконавчого комітету Зарічанської сільської ради про найменування вулиць та нумерацію садових ділянок присвоєно нову адресу і номер ділянкам наданим в користування.Після отримання дозволу він одразу розпочав будівництво дачного будинку з господарськими будівлями, яке закінчив через декілька років та користується побудованим нерухомим майном. Однак в експлуатацію його не здав, як того вимагало чинне на той час законодавство, акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом дачного будинку не складався, тому за ним не було зареєстровано право власності, як за забудовником, на побудоване нерухоме майно.З даним питанням він звертався до державного реєстратора з питання реєстрації власності на садовий будинок. Державний реєстратор відмовив у реєстрації права власності на дачний будинок в зв`язку з відсутністю акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом дачного будинку та рекомендував звернутися до суду для вирішення цього питання.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, направив на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач Верхньодніпровська міська рада про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи СТ «Урожай» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з довідкою від 12.09.2011 виданої головою садівничого товариства «Урожай» ОСОБА_1 є членом садівничого товариства «Урожай» і користується земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 0,0485 га. Ділянка надана в 2008 році.

Як вбачається з рішення «Про найменування вулиць та нумерацію садових ділянок садівничого товариства «Урожай» садові ділянки з 35 номеру по АДРЕСА_2 .

Згідно з інформації зазначеною в листі № 2/873 від 08.08.2024 відсутня інформація про об`єкт нерухомого майна садовий будинок АДРЕСА_1 . Відомості про право власності щодо вказаного об`єкту нерухомого майна перевірено на паперових носіях станом на 31.12.2012.

05.07.2024 на замовлення ОСОБА_1 КП «Верхньодніпровське БТІ» виготовлено технічний паспорт на садовий будинок розташований в АДРЕСА_3 , Верхньодніпровської територіальної громади.

Після закінчення будівництва позивач має на меті отримати документи на право власності на новозбудований об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, відповідно до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Враховуючи, що позивач здійснив побудову садибного будинку без отримання проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка має призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Самочинно збудований позивачем садибний будинок відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам.

Згідно з технічним паспортом на садовий (дачний) будинок по АДРЕСА_1 складається з А-1 садовий будинок, а-1 ганок, п/г погріб, Т-1 убиральня, ч колодязь, № 2 Ворота, № 3 хвіртка, № 4 паркан.

На підставі вищевикладеного суд, відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на садівничий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211, 20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа Садівниче товариство «Урожай» про визнання права власності на садибний будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на садівничий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з А-1 садовий будинок, а-1 ганок, п/г погріб, Т-1 убиральня, ч колодязь, №2 Ворота, №3 хвіртка, №4 паркан.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1211.20 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення складено 26.03.2025 року.

Суддя О.А. Кожевник