ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1127/23 Номер провадження 22-ц/814/168/25Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

представника позивача адвоката Олексієнка М.М.,

представника відповідача адвоката Губи О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Олексієнка Михайла Михайловича на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

УСТАНОВИВ:

24.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_2 122 138,30 грн різницю між фактичним розміром майнової шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням; 13 523,15 грн - 3% річних; 63 162,17 грн - інфляційні втрати; 9 600 грн - витрат на евакуацію автомобіля; 217 000 грн - моральної шкоди, а також понесені у справі судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.10.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «ВАЗ 2102», днз НОМЕР_2 , з причепом марки «ЛЕВ», днз НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 . В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження, крім того, належний йому транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження. Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.10.2022 та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2023 у справі № 525/67/20. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, що перебував під керуванням відповідача, була застрахована в ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/494505; 100 000 грн ліміт відповідальності за шкоду завдану майну, 200 000 грн за шкоду завдану життю та здоров`ю, франшиза 1 000 грн), яка виплатила позивачу страхове відшкодування за майнову шкоду в розмірі 99 000 грн з відрахуванням франшизи.

Позивач зазначав, що різниця між фактичним розміром шкоди, спричиненої знищенням його автомобіля, та виплаченим страховим відшкодуванням становить 122 138,30 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, як з особи, винної у вчиненні ДТП.

Крім того, позивач у зв`язку з ДТП поніс витрати на евакуацію власного транспортного засобу на загальну суму 9 600 грн.

Враховуючи те, що відповідач не відшкодував йому у добровільному порядку різницю між фактичним розміром шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, та розміром виплаченого страхового відшкодування, позивач також просив стягнути з відповідача за статтею 625 ЦК України 3% річних у сумі 13 523,15 грн за період з 04.02.2020 по 13.10.2023, а також інфляційні втрати у сумі 63 162,17 грн за період з 04.02.2020 по 25.08.2023.

Також, позивач вказував, що внаслідок ДТП він зазнав чисельних травм та переломів кінцівок, а саме: крайнього перелому малогомілкової кістки, в нижній третині перелом 5-ї плюснової кістки лівої ступні, в області лівої стопи гематома, в області правого колінного суглоба рвана рана, набряклість, гематома правого колінного суглоба, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджені середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та значні витрати, які поніс позивач разом зі своєю родиною, а тому розмір моральної шкоди оцінює у сумі 217 000,00 грн. З часом він отримав третю групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 131 738,30 грн, яка складається з: 122 138,30 грн різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням; 9 600 грн витрати на евакуацію автомобіля.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Олексієнка Михайла Михайловича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 659,66 грн судового збору, 1 393,65 грн витрат на залучення спеціаліста, та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням та додатковим рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника адвоката Олексієнка М.М.

В апеляційних скаргах просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 217 000,00 грн моральної шкоди, 3% річних у сумі 13 523,15 грн та інфляційні витрати у сумі 63 162,17 грн; скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 129,24 грн судового збору, 4 500 грн витрат на залучення спеціаліста, та 24 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, пославшись на те, що матеріали справи не містять доказів його звернення до страховика з вимогою відшкодувати йому моральну шкоду в порядку статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він прохав стягнути моральну шкоду з винуватця ДТП, спричинення якої не пов`язане із положеннями статті 26-1 вказаного Закону України, тобто із заподіянням шкоди здоров`ю. Суд першої інстанції не врахував, що завдання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я та значні витрати, які він поніс разом зі своєю родиною, позбавило його можливості реалізовувати свої повсякденні плани та бажання, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, тому позивачу потрібні були додаткові зусилля для організації свого життя. Судом першої інстанції не враховано поведінку відповідача ОСОБА_2 , зокрема, відсутність з його боку порозуміння з позивачем стосовно відшкодування завданої моральної шкоди, відсутність вибачень та співчуття, відсутність допомоги або компенсації.

Не погоджується також із мотивами відмови суду першої інстанції у стягненні з відповідача 3% річних та індексу інфляції, нарахованих на суму грошового зобов`язання з відшкодування майнової шкоди у сумі 122 138,30 грн, яке, на думку скаржника, є простроченим з моменту пред`явлення 04.02.2020 цивільного позову у кримінальному провадженні за обвинуваченням відповідача за фактом ДТП. Конкретизація змісту зобов`язання щодо виплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відбулася під час пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні і з цього часу мають нараховуватись компенсаційні виплати за статтею 625 ЦК України.

Щодо оскарження додаткового рішення зазначено, що місцевий суд безпідставно зменшив суму витрат на правничу допомогу до 5 000 грн із заявлених 24 500 грн. Просив врахувати кількість складених адвокатом позивача під розгляду справи процесуальних документів та фактично витрачений час на їх складення (позовна заява, адвокатські запити, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, заява про усунення недоліків, відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів, заява про розподіл судових витрат), а також участь представника позивача у судових засіданнях: 11.12.2023, 08.01.2024, 05.02.2024, 08.04.2024, 25.04.2024. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги вартість послуг за складення процесуальних документів становить 14 500 грн, участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 2 500 грн, а якщо судове засідання не відбулося Клієнт сплачує Адвокату 1 500 грн.

25.07.2024, в межах встановленого апеляційним судом процесуального строку, від представника відповідача, адвоката Губи О.М., надійшли відзиви на апеляційні скарги, відповідно до яких останній просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Вказував, що місцевий суд обґрунтовано відмовив позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки така відповідальність відповідно до спеціального закону покладається на страховика, а страхувальник відповідає лише у сумі, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідача сум за ст. 625 ЦПК України, оскільки зобов`язання з відшкодування шкоди не є простроченим. Щодо оскарження додаткового рішення, зазначено, що позивачем не обґрунтовано поважності причин неможливості подання доказів правничих витрат до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції; місцевий суд навів обґрунтовані мотиви зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю.

Місцевим судом установлено, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2023 у справі № 525/67/20 вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасовано, ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За обставинами, встановленими ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2023 у справі № 525/67/20, 12.10.2019 приблизно о 08 год 40 хв ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 2102», днз НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_3 , з автомобільним причепом марки «ЛЕВ», днз НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , виїхавши з другорядної автодороги Глобино-Мостовівщина, на автомобільний шлях міжнародного значення М03, сполученням Київ-Харків-Довжанський та рухаючись на 269 км + 400 м даного автошляху у правій смузі в напрямку села Сидорівщина Миргородського району Полтавської області, не оцінивши дорожню обстановку, не переконавшись у відсутності перешкоди для здійснення перестроювання транспортного засобу в крайню ліву смугу руху з метою здійснення розвороту, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.3 ПДР України, допустив зіткнення своїм переднім лівим крилом з передньою правою частиною транспортного засобу марки «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_1 , якому належить даний транспортний засіб. У результаті ДТП потерпілому ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження: крайовий перелом малогомілкової кістки в нижній третині, перелом 5-ї плюсневої кістки лівої ступні, в області лівої ступні гематома, в області правого колінного суглобу рвана рана, набряклість, гематома правого колінного суглобу, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. (а.с. 28-31 т. 1)

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з висновком експерта № 374 від 24.12.2019, наданого за результатом проведення в межах кримінального провадження судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля марки «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , станом на 12.10.2019 становить 318 650 грн, вартість матеріального збитку внаслідок механічного пошкодження автомобіля марки «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , станом на 12.10.2019, становить 318 650,00 грн. (а.с. 32-52 т. 1)

Згідно з аварійним сертифікатом № 01-27/07 від 27.07.2023, наданим ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість відновлювального ремонту КТЗ «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , на дату ДТП 12.10.2019 становить 505 464 грн 65 коп; ринкова вартість КТЗ «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , без урахування аварійних пошкоджень на дату ДТП 12.10.2019 становить 319 641 грн 24 коп; ринкова вартість КТЗ «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , з урахуванням аварійних пошкоджень на дату ДТП 12.10.2019 становить 97 511 грн 70 коп. (а.с. 53-71 т. 1)

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2102», днз НОМЕР_2 , на момент ДТП (12.10.2019) була застрахована в ПрАТ «УПСК», страховий поліс № АО494505. (а.с. 72 т. 1)

Згідно з листом ПрАТ «УПСК» № 2849/18 від 20.09.2023 визначено до виплати страхову суму у максимальному розмірі, встановленому полісом АО/0494505 за шкоду заподіяну майну (100 000 грн), та зазначено, що необхідності для замовлення виготовлення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, не було. (а.с. 80-81 т. 1)

На картковий рахунок ОСОБА_1 14.06.2023 зараховане страхове відшкодування згідно з Актом № 036/037/024614/23/1 у сумі 99 000 грн. (а.с. 73 т. 1)

Факт виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування та його розмір останнім не оспорюється.

Відповідно до інформації ТСЦ МВС № 3246 автомобіль «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 16.01.2019, зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 211 т. 1)

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу 06.05.2023 автомобіль «SUBARU FORESTER», днз НОМЕР_1 , знятий з обліку у зв`язку з вибраковкою. (а.с. 209 т. 1)

Також, місцевим судом установлено, що згідно з висновком експерта № 213 від 16.11.2019 та наданої позивачем медичної документації (історії хвороби № 2972 Великобагачанської ЦРЛ) ОСОБА_1 спричинено крайовий перелом малогомілкової кістки в нижній третині, перелом 5-ї плюсневої кістки лівої ступні, в області лівої ступні гематома, в області правого колінного суглобу рвана рана, набряклість, гематома правого колінного суглобу, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. (а.с. 147-149 т. 1)

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 проходив постійне лікування, що підтверджується медичною документацією (а.с. 146, 150-158, 161, 164 т. 1); з 22.07.2020 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності. (а.с. 159, 162-16, 165, 166, 167 т. 1)

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2023 ПрАТ «УПСК» на підставі рішення від 11.06.2023 виплатило ОСОБА_1 за його заявою від 01.06.2023 страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, у сумі 30 000 грн. (а.с 190-192 т. 1)

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що в результаті ДТП автомобіль позивача був фізично знищений, оскільки вартість його ремонту перевищувала вартість автомобіля до ДТП, його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим, а тому позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Вартість належного позивачу автомобіля до ДТП визначена висновком експерта № 374 від 24.12.2019 у сумі 318 650 грн, а після ДТП аварійним сертифікатом № 01-27/07 від 27.07.2023 у сумі 97 511,70 грн. Сторона відповідача визначену вартість транспортного засобу не оспорювала, доказів на спростування визначеної вартості не подала. З урахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування (99 000 грн), місцевий суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 122 138,30 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, із розрахунку: 318 650 грн 97 511,70 грн 99 000 грн.

Також місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди на підставі пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у загальній сумі 9 600 грн: із села Широке Полтавської області до селища Велика Багачка Полтавської області у розмірі 1 500 грн, та із селища Велика Багачка Полтавської області до міста Харкова у розмірі 8 100 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 83, 84, 85 т. 1)

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Відмовляючи у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму майнової шкоди у розмірі 122 138,30 грн, місцевий суд виходив з того, що грошове зобов`язання з відшкодування різниці майнової шкоди, не покритої страховою виплатою, не є таким, що прострочене. Посилання позивача на ту обставину, що вказане грошове зобов`язання відповідача є простроченим, оскільки він повідомив останнього про необхідність відшкодування збитків 04.02.2020 шляхом пред`явлення позову у кримінальному провадженні, місцевий суд не взяв до уваги, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і, відповідно, обов`язок відшкодувати збитки виник у відповідача з моменту отримання позивачем страхового відшкодування (14.06.2023), тоді як розрахунок 3% річних та індексу інфляції здійснений позивачем за період з 04.02.2020 до 25.08.2023, а із позовом у даній справі позивач звернувся поштовим відправленням від 19.10.2023. Докази того, що позивач повідомляв відповідача про обов`язок відшкодувати різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням у матеріалах справи відсутні. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що, у даному випадку, відповідач, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, не був повідомлений позивачем про наявну різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням, а тому в діях відповідача відсутні ознаки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що спричинення моральної шкоди позивач пов`язував виключно з ушкодженням його здоров`я, що охоплюється страховим полісом і входить до відповідальності страховика згідно із статтею 23 Закону № 1961-IV. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до страховика з проханням відшкодувати йому моральну шкоду, якої він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я, і яке саме рішення було прийняте страховиком з цього приводу, чи було здійснено страховиком виплату відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я; позовних вимог до страховика позивачем не заявлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вимови оскаржено позивачем, отже в цій частині підлягає апеляційному перегляду (межі розгляду справи апеляційним судом, ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та додаткового рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо стягнення компенсації за статтею 625 ЦК України.

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошового зобов`язання, незалежно від підстави їх виникнення договору або делікту. (див. правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 442/6904/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 643/18363/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 464/7689/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 526/1293/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/129)

Для покладення відповідальності на винну особу в деліктних зобов`язаннях (як у даному випадку) важливе значення має визначення моменту, з якого обов`язок винуватця з відшкодування майнової шкоди вважається простроченим.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц зроблено правовий висновок стосовно джерел, з яких можна визначити зміст обов`язку з відшкодування шкоди особи, що завдала шкоди. Так, джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

Позивач ОСОБА_1 вважав, що обов`язок ОСОБА_2 з відшкодування майнової шкоди (різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням) є простроченим з моменту пред`явлення ним 04.02.2020 цивільного позову в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 .

Разом із тим, страхове відшкодування за шкоду, спричинену майну, було виплачено ОСОБА_1 страховиком відповідача тільки 14.06.2023 (а.с. 73 т. 1), ринкова вартість залишків автомобіля позивача після ушкоджень в ДТП визначена позивачем тільки 27.07.2023 аварійним сертифікатом ФОП ОСОБА_4 (а.с. 53 т. 1), а в цивільному позові ОСОБА_1 в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 було заявлено суму відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю, у розмірі 318 650,00 грн, що становить вартість автомобіля до ДТП, визначену висновком експерта у кримінальному провадженні № 374 від 24.12.2019.

З урахуванням встановленого, місцевий суд вірно відмовив позивачу у стягненні компенсаційних сум за статтею 625 ЦК України, нарахованих з 04.02.2020 на суму 122 138,30 грн (різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням), оскільки відсутні підстави вважати, що саме з 04.02.2020 відбулось прострочення боржника.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у досудовому порядку про стягнення різниці між реальними збитками та страховим відшкодуванням у сумі 122 138,00 грн.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що в діях відповідача відсутні ознаки прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло з делікту, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення 3% річних та індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині правильності висновків місцевого суду не спростували.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

У відповідності з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частинами 4, 5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою відмови у відшкодуванні ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, місцевий суд визначив те, що ним не доведено виникнення у відповідача обов`язку з відшкодування такої шкоди, оскільки першочергово даний обов`язок покладається на страховика, а доказів звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» з цього приводу не надано та позовних вимог до страховика не заявлено у даній справі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (а у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. (пункти 1721-173 постанови)

Скаржник вказував, що моральна шкода задана позивачу у зв`язку із самим фактом ДТП, що не охоплюється страховим відшкодуванням за статтею 23 вказаного Закону № 1961-IV, а тому підлягає відшкодуванню не страховиком відповідача (ПрАТ «УПСК»), а самим відповідачем, з вини якого сталася ДТП.

З урахуванням викладеного, заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає в його моральних стражданнях через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останньому за рахунок відповідача, як винуватця ДТП.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінював у сумі 217 000,00 грн.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 607/11755/20).

Оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Це підтверджує висловлену раніше думку, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним та таким, що потребує детального дослідження в кожному окремому випадку (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 757/32334/15-ц).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з глибини та тривалості спричинених позивачу страждань, оскільки внаслідок ДТП позивач фактично лишився без автомобіля та він сам вимушений був проходити довготривале лікування, що вплинуло на його життєвий уклад, так і його родини, внаслідок ДТП порушено звичайний спосіб життя. Тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу протиправними діями відповідача, слід визначити у сумі 50 000,00 грн, що є справедливим і пропорційним відшкодуванням.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП.

Щодо оскарження додаткового рішення.

У позовній заяві позивач зазначав орієнтовну суму витрат на правничу допомогу у зв`язку із подачею позову до суду у сумі 25 000 грн та прохав стягнути з відповідача судовий збір за подачу позову до суду у сумі 2 129,24 грн, 4 500 грн витрати на замовлення та виготовлення аварійного сертифікату ФОП ОСОБА_4 № 01-27/07 від 27.07.2023, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 500 грн.

При ухваленні судом першої інстанції рішення по суті спору питання розподілу судових витрат у справі не вирішувалось.

Після ухвалення рішення від представника позивача, адвоката Олексієнка М.М., до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 24 500 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі.

Додатковим рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Олексієнка М.М., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 659,66 грн судового збору та 1 393,65 грн - витрат на залучення спеціаліста пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В силу вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо перерозподілу судового збору.

Згідно з ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН118214С1 від 19.10.2023 позивачем за подачу позову до суду сплачений судовий збір у сумі 2 130 грн. (а.с. 96 т. 1)

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки позивачем сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 4 500 грн за складення аварійного сертифікату № 01-27/07 від 27.07.2023. Вказаний доказ, отриманий на замовлення позивача до подачі позову, прийнятий судом до уваги та покладений в основу доказування. (а.с. 71 т. 1)

Оскільки пропорційність задоволених позовних вимог за результатом апеляційного перегляду справи змінено (позов задоволено на 40,46%), колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу позову та витрат на залучення спеціаліста слід змінити, стягнувши суму судового збору за подачу позову у розмірі 861,79 грн та 1 820,70 грн витрат на залучення спеціаліста.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Стягуючи на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу (з 24 500 грн заявлених до стягнення), суд першої інстанції зазначив про їх необґрунтованість, завищений розмір та неспівмірність.

До позовної заяви позивачем було додано: копію договору № 25/07/23-ЦС про надання професійної правничої допомоги від 25.07.2023 з адвокатом Олексієнком М.М.; копію додаткової угоди № 1 від 25.07.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги; копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 19.10.2023; копію платіжної інструкції № 26/07/2023 про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Олексієнка М.М. 26.07.2023 14 500 грн за вказаним договором про надання професійної правничої допомоги. (а.с. 86-89 т. 1)

Адвокат Олексієнко М.М. в дотриманням передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України процесуального строку подано докази витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копії актів виконаних робіт від 29.08.2023, 08.04.2024, 05.02.2024, 08.01.2024, 11.12.2023, 30.08.2023, 11.09.2023, 19.10.2023, 03.11.2023, 18.12.2023, 22.03.2024; копію квитанції від 12.04.2024 на суму 2 500 грн; платіжну інструкцію № 147914549 від 12.01.2024 на суму 5 700 грн, № ПН1440923 від 19.12.2023 на суму 1 800 грн, № 26/07/20123 від 26.07.2023 на суму 14 500 грн (а.с. 223-235 т. 1).

Всього позивачем сплачено адвокату Олексієнку М.М. на надані послуги у суді першої інстанції у сумі 24 500 грн.

Згідно з умовами Договору про надання професійної правничої допомоги № 25/07/23-ЦС від 25.07.2023 (п. 4.2) базова вартість правничих послуг визначається сторонами у додатковій угоді № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25.07.2023 сторони домовились:

- вартість послуг Адвоката щодо складення процесуальних документів в суд першої інстанції (складення позовної заяви, відповіді на відзив, клопотань та інших необхідних процесуальних документів) становить 14 500 грн;

- участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції становить 2 500 грн. Клієнт зобов`язаний оплатити Адвокату участь у судовому засіданні, якщо адвокат забезпечив свою явку чи явку іншого представника. Якщо судове засідання не відбулося - Клієнт сплачує Адвокату 1 500 грн.

Згідно з Актами виконаних робіт адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: складення позовної заяви; складання та подання адвокатського запиту до ПрАТ «УПСК»; складання та подання адвокатського запиту до ПрАТ «УПСК»; складання та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції; складання та подання заяви про усунення недоліків; представництво інтересів позивача у судовому засіданні 11.12.2023; складання та подання відповіді на відзив; представництво інтересів у судовому засіданні 08.01.2024; представництво інтересів у судовому засіданні 05.02.2024; складання та подання клопотання про долучення доказів; представництво інтересів у судовому засіданні 08.04.2024. (а.с. 223, 226 -231 т.1). Акти виконаних робіт підписані обома сторонам без претензій і зауважень.

Місцевий суд дійшов безпідставного висновку про те, що витрати позивача на правничу допомогу у сумі 14 500,00 грн є необґрунтованими, завищеними і неспівмірними.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно з платіжним дорученням від 26.07.2023 та актами виконаних робіт дана сума сплачена позивачем адвокату Олексієнку М.М. за складення позовної заяви, відповіді на відзив, адвокатських запитів до ПрАТ «УПСК» від 30.08.2023, 11.09.2023 (а.с. 74, 77 т. 1), клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 92 т. 1), що є реальними послугами, наданими адвокатом у справі. Сума таких витрат є співмірною із ціною позову (429 923,72 грн), предметом спору у даній справі та витраченим адвокатом часом (8 годин на складення позову, 4 години на складення відповіді на відзив на позовну заяву).

Як було вірно встановлено місцевим судом, у Додатковій угоді № 1 від 25.07.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили вартість участі представника позивача в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції - 2 500 грн.

Протоколами судових засідань підтверджується адвокатом Олексієнком М.М. участі у наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції: 11.12.2023 (а.с. 133 т. 1), 08.01.2024 (а.с. 171 т. 1), 05.02.2024 (а.с. 180 т. 1), 08.04.2024 (а.с. 213 т. 1). Із розрахунку: 4 судових засідання х 2 500 грн, вартість послуг адвоката за представництво інтересів позивачу у суді становить 10 000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову за результатом апеляційного перегляду справи (на 40,46%), додаткове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції слід змінити, стягнувши суму у розмірі 9 912,70 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (із розрахунку: 24 500 х 40,46%).

Щодо розподілу судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 561,63 грн. (а.с. 14, 23, 28 т. 2)

За результатом апеляційного перегляду з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 441,04 грн судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог (із розрахунку: 3 561,63 х 40,46%).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2024 року в іншій частині залишити без змін.

Додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року змінити, збільшивши суму стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору з 659,66 грн до 861,79 грн, витрат на залучення спеціаліста з 1 393,65 грн до 1 820,70 грн, витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції з 5 000 грн до 9 912,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 441,04 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко