ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7505/24
Номер провадження 22-ц/818/929/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивачки адвоката Лютянської Н.С.,

представника відповідачки адвоката Бабій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року в складі судді Тимченка А.М. по справі № 638/7505/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

11 серпня 2023 року відбулось залиття вищевказаної квартири, про що було складено акт майстром РЕУ Дзержинського району Комплексу «Харківводовідведення» від 25 серпня 2023 року, яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталось внаслідок того, що у квартирі АДРЕСА_3 , згнило різьблення діаметром 25 мм на стояку холодної води.

Власницею квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 .

Таким чином, внаслідок недбалості та бездіяльності відповідачки сталось залиття її квартири, чим було завдано їй матеріальної та моральної шкоди.

Вказала, що з метою встановлення загальної суми збитків, спричинених залиттям квартири, вона звернулася до ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса», експертом якого 29 січня 2024 року було складено висновок № 22964 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику квартири АДРЕСА_1 в зв`язку із залиттям приміщень цієї квартири, станом на січень 2024 року складає 135 810,00 грн. За проведення будівельно-технічного дослідження вона сплатила 14 338,80 грн.

Крім того, внаслідок залиття квартири їй було завдано моральної шкоди у вигляді сильних душевних страждань. Для усунення наслідків затоплення та відновлення нормального стану житла їй необхідно було виконати ряд будівельних та ремонтних робіт, що потребує значних зусиль та спричиняє суттєві незручності у повсякденному житті. Через вологість, наявність плісняви вона була вимушена покинути своє житло з метою недопущення погіршення стану свого здоров`я, а відсутність грошових коштів на проведення ремонтних робіт унеможливила подальше проживання у квартирі.

Вказала, що нею понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 135 810,00 грн, моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1458,10 грн, витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічної експертизи, у розмірі 14 338,80 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не доведено наявність безпосереднього причинного зв`язку між заподіяною їй шкодою та неналежним виконанням відповідачкою своїх обов`язків, наслідком яких сталося залиття квартири. В акті від 25 серпня 2023 року не зазначено про заподіяння внаслідок залиття матеріальної шкоди позивачці (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість), а відтак акт є неналежним та недопустимим доказом розміру майнової шкоди, завданої в результаті залиття квартири. Висновок експерта від 29 січня 2024 року також визнано судом неналежним доказом, оскільки обстеження приміщень квартири позивачки здійснено експертом лише 06 жовтня 2023 року, тобто майже через два місяці після залиття квартири. У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які би містили достовірні відомості про завдану в результаті залиття квартири позивачки шкоду, зафіксовані безпосередньо після залиття квартири у серпні 2023 року.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 14 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Апазіді К.Ю. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання щодо судових витрат, понесених у суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки акту, яким підтверджується факт залиття квартири. Залиття квартири позивачки сталось внаслідок того, що в квартирі відповідачки згнило різьблення діаметром 25 мм на стояку холодної води. Норми чинного законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, зокрема, витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку з утримання своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. А тому невиконання відповідачкою даного обов`язку і становить неправомірність її дій. Отже, внаслідок недбалості та бездіяльності відповідачки сталось залиття квартири позивачки, чим було завдано їй матеріальної та моральної шкоди. Позивачка звернулась до ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» 01 вересня 2023 року, тобто менше ніж протягом одного місяця з моменту залиття квартири. Висновок експерта містить інформацію про предмет доказування, зокрема, кошторис розрахунку, зміст дослідження та фототаблицю із зображенням затопленої квартири та повністю відповідає вимогам, встановленим у ст. 102 ЦПК України, і є належним доказом. Фактичний розмір збитків, завданих залиттям, може підтверджуватися різними джерелами доказової інформації, зокрема, кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва щодо ремонтно-відновлювальних робіт. В описовій частині висновку вказано, що пошкодження квартири були заподіяні залиттям, що сталось 11 серпня 2023 року. Таким чином, у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують вину відповідачки, факт залиття квартири, розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними. У свою чергу, відповідачка не навела належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у спричиненні шкоди та доказів іншого її розміру. Розмір судових витрат, понесених позивачкою при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, склав 10 000,00 грн.

05 лютого 2025 року від представниці відповідачки адвоката Бабій Л.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що позивачка фактично не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , як до повномасштабного вторгнення, так і після, станом на 11 серпня 2023 року перебувала за кордоном. 12 серпня 2023 року сусіди зв`язались з позивачкою та попросили її прихати, щоб надати доступ до квартири для усунення течі та для заміни частини стояку холодної води. Так як позивачка відмовилась надавати доступ до квартири, то заміна стояку відбулась в квартирі зверху (кв. АДРЕСА_4 ) 14 серпня 2023 року, оскільки всі ці дні мешканці будинку не мали холодної води, та іншим шляхом усунути течію не надавалось можливим. Позивачка з`явилась в квартирі АДРЕСА_2 лише 25 серпня 2023 року, відразу звернулась до майстра РЕУ Шевченківського району Комплексу «Харківводовідведення», де з нею домовились, що 30 серпня 2023 року вона надасть доступ до квартири АДРЕСА_2 для проведення необхідних ремонтних робіт та усунення наслідків залиття, однак вона не з`явилась, доступу до квартири не надала. До сьогоднішнього дня в квартирі АДРЕСА_2 так ніхто і не проживає, доступу до квартири не надано, частина стояку не замінена. У квартирі позивачки були не закриті вікна, і це могло призвести до розмерзання системи опалення. Крім того, район, в якому знаходиться квартира, підлягає обстрілам, та через вибухи (поштовхи) відбувається руйнування систем водопостачання та водовідведення, оскільки по землі йде сильна вібрація, що впливає на не нові комунікаційні системи. Позивачка з`явилась у квартирі лише через два тижні після події та тривалий час не вживала необхідних дій щодо усунення течі, що призвело до саме таких пошкоджень, які перелічені у висновку експертизи. Підвісна стеля сприяла розповсюдженню води по всій квартирі, промоканню стін, шпалер, дверей тощо. В акті від 25 серпня 2023 року не зазначено про заподіяння внаслідок залиття матеріальної шкоди позивачці, акт складено через два тижні після події за відсутності відповідачки. Відсутній опис та фото пошкоджень та причин залиття. Експертом не враховано, які саме вживались заходи для усунення течі та щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків. Отже, позовні вимоги є недоведеними.

06 лютого 2025 року від представниці відповідачки адвоката Бабій Л.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення чеку, що підтверджує відправлення поштою позивачці копії відзиву.

06 лютого 2025 року від представника позивачки адвоката Апазіді К.Ю. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому він просив повернути відзив на апеляційну скаргу без розгляду. Вказав, що доводи відповідачки зводяться лише до заперечень доводів позивачки без надання належних та допустимих доказів. Відзив подано з пропуском встановленого судом строку, без клопотання про його поновлення та без зазначення поважних причин пропуску строку.

Частиною 1 статті 360 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Згідно частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року про відкриття апеляційного провадження надано учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Копія вказаної ухвали, направлена на адресу відповідачки, повернута до суду без вручення з відміткою оператора поштового зв`язку від 13 грудня 2024 року «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 85-86). Однак, представниця ОСОБА_2 - адвокат Бабій Л.М. ознайомилась з матеріалами справи 21 січня 2025 року, що підтверджується її розпискою (а.с. 87). Відзив на апеляційну скаргу подано до суду 05 лютого 2025 року, тобто з пропуском десятиденного строку з дня ознайомлення представниці відповідачки з матеріалами справи на п`ять днів.

Враховуючи, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений з ініціативи суду, з урахуванням необхідності об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також того, що пропуск строку на подачу відзиву є незначним, колегія суддів вважає за можливе продовжити ОСОБА_2 встановлений судом строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу та долучити її відзив від 05 лютого 2025 року до матеріалів справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки адвоката Лютянську Н.С., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідачки адвоката Бабій Л.В., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 373953645 від 11 квітня 2024 року (а.с. 30).

11 серпня 2023 року о 16:16 год на диспетчерську службу Комплексу «Харківводовідведення» надійшла заявка з квартири АДРЕСА_3 , про залиття квартири. Аварійна служба виїхала на місце і відключила стояк холодної води о 17:33 год, оскільки в квартирі АДРЕСА_4 згнило різьблення діаметром 25 мм на стояку холодної води, в результаті чого відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 . Роботи з ремонту стояка виконані 14 серпня 2023 року, водопостачання було відновлено о 14:48, на даний час течії на стояку холодної води немає, і холодна вода по стояку є. Вказані обставини підтверджуються актом від 25 серпня 2023 року, складеним майстром РЕУ Шевченківського району Комплексу «Харківводовідведення» Кузла Л.Д. (а.с. 9).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 373953567 від 11 квітня 2024 року, власницею квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 (а.с. 8).

Як вбачається з висновку експерта № 22964, складеного 29 січня 2024 року експертом ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_1 від 01 вересня 2023 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із залиттям приміщень цієї квартири, станом на січень 2024 року складає 135 810,00 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт). Обстеження приміщень квартири проведено 06 жовтня 2023 року (а.с. 16-26).

ОСОБА_1 сплачено вартість послуг зі складання висновку експертизи в розмірі 14 338,80 грн, що підтверджується договором № 22964 від 02 жовтня 2023 року, рахунком № 1270 від 20 вересня 2023 року, копією платіжної інструкції від 02 жовтня 2023 року, актом № 22964 від 29 січня 2024 року здачі-приймання висновку експерта (експертного дослідження) (а.с. 10-12, 13, 15, 26).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до презумпції вини особи, яка завдала шкоди (стаття 1166 ЦК України), не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Зазначений висновок у такій категорії справ підтримано у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 711/7670/16-ц, провадження № 61-23957св18, від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17, провадження № 61-6012св20.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та за принципом змагальності сторін доводяться особою, яка звертається із відповідними вимогами.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати».

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності її позовних вимог, оскільки акт обстеження квартири позивачки не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а висновок експертного дослідження складений за результатом обстеження квартири, що проводилось через значний проміжок часу після залиття.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що в акті від 25 серпня 2023 року чітко визначена причина залиття, а саме вказано, що у квартирі АДРЕСА_3 , згнило різьблення на стояку холодної води, в результаті чого відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 . В акті зазначено номер квартири, пошкодження стояку в якій стало причиною залиття, акт підписаний уповноваженою особою яка його склала, та містить необхідні для такого документа реквізити.

Дійсно, актом від 25 серпня 2023 року встановлено лише сам факт залиття і його причину, інших обставин, зокрема, переліку пошкоджень, розміру завданої шкоди, він не підтверджує. Проте, з урахуванням того, що майстер РЕУ Дзержинського району Комплексу «Харківводовідведення», який його склав, не є спеціалістом з будівельно-технічних досліджень та визначення оціночної вартості майна, такі недоліки його форми не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18.

До того ж, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають. Вказане відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц, провадження № 61-40389св18.

При цьому, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 та від 29 травня 2019 року у справі №645/2087/15.

У висновку № 22964, складеного 29 січня 2024 року експертом ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження вказано, що при обстеженні квартири ОСОБА_1 встановлено: оздоблювальні покриття внутрішніх поверхонь стін, стель, підлог приміщень коридору, двох житлових кімнат, кухні та частково санвузлу мають сліди від залиття у вигляді: потьоків; іржавих плям; відшарування полотен шпалер від поверхні стін; часткову деформацію гіпсокартонної системи стель та пошкодження натяжних стель (місцями із залишками води); порушення (деформації) покриття підлоги з ламінату; деформації дверних блоків з ламінованого ДВП (дверні полотна не закриваються, відсутній притул полотен до коробок) у двох дверних блоках, що встановлені між санвузлом і коридором та між житловими кімнатами; часткове пошкодження фарбованих поверхонь відкосів у віконних прорізах та декоративних елементах підвісних стель і стін (а.с. 16-26).

Проведення експертом огляду квартири 06 жовтня 2023 року не свідчить про неналежність вказаного висновку як доказу, з огляду на те, що із заявою про складання висновку ОСОБА_1 звернулась ще 01 вересня 2023 року, тобто через невеликий проміжок часу після події залиття 11 серпня 2023 року, та при обстеженні експертом однозначно виявлені сліди залиття.

Будь-яких доказів того, що описані експертом пошкодження утворились не внаслідок залиття 11 серпня 2023 року, а з інших причин, матеріали справи не містять.

Жодних доказів на спростування обставин, встановлених актом та висновком експертного дослідження, відповідачка не надала, з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної чи оціночно-будівельної експертизи до суду не зверталась.

Посилання ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позивачка після залиття відмовилась надавати доступ до квартири, тому заміна стояку відбулась в її квартирі АДРЕСА_4 , оскільки іншим шляхом усунути течію не надавалось можливим, спростовуються встановленими в акті від 25 серпня 2023 року обставинами щодо того, що саме внаслідок гниття різьби на стояку холодної води у квартирі АДРЕСА_3 , відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 . Пояснення відповідачки не свідчать про відсутність причинного зв`язку між пошкодженням стояку у її квартирі та залиттям квартири поверхом нижче, та її доводи щодо необхідності надання саме позивачкою, квартира якої розташована на нижчому поверсі, доступу до своєї квартири суперечать встановленим судом обставинам справи щодо проведених ремонтних робіт.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що у квартирі позивачки були не закриті вікна; що вибухи та обстріли негативно впливають на стан системи водопостачання та водовідведення; що підвісна стеля у квартирі позивачки сприяла розповсюдженню води по всій квартирі, промоканню стін, шпалер, дверей тощо, є лише припущеннями відповідачки та не спростовують її вини у залитті квартири ОСОБА_1 та спричиненні у зв`язку з цим шкоди.

У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі ОСОБА_2 не спростовано презумпцію її вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Таким чином, враховуючи, що наданими позивачкою доказами підтверджено завдання їй матеріальної шкоди на суму 135 810,00 грн внаслідок залиття квартири, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Встановивши факт завдання майнової шкоди позивачці, вимушені зміни у її житті через пошкодження майна і необхідність проведення ремонтних робіт, колегія суддів вбачає й підстави для відшкодування їй завданої моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, що відповідає обставинам справи, тривалості порушення прав позивачки, глибині її страждань та засадам розумності і справедливості.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 135 810,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Частинами 1, 2, 3, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).

Матеріали справи свідчать про те, що за подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1458,10 грн (а.с. 7), апеляційної скарги - 2187,15 грн (а.с. 66), за складання висновку експерта - 14 340,00 грн (а.с. 15).

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, на 94,5%, з ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3444,76 грн (1458,10 + 2187,15) х 94,5%), а також витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічного дослідження, у розмірі 13 550,17 грн (14 338,80 х 94,5%).

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, в розмірі 12 000,00 грн, та в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн, колегія суддів виходить з такого.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Адвокатського бюро «АПАЗІДІ» Апазіді К.Ю. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 2909-23 від 29 вересня 2023 року, ордеру серія АН № 1401620 від 19 квітня 2024 року, ордеру серія АН № 1555812 від 13 листопада 2024 року (а.с. 6, 62).

Додатком № 1 від 29 вересня 2023 року до вказаного договору передбачено, що відповідно до умов договору сторони встановили в таблиці № 1 найменування, перелік та вартість юридичних послуг (фіксований розмір), що будуть надаватись Адвокатським бюро за договором: консультація усна з вивченням документів протягом 2 годин вартістю 1000,00 грн, підготовка позовної заяви (майнового характеру) протягом 8 годин вартістю 6000,00 грн, складання заяв, клопотань та інших процесуальних документів по справі ( в тому числі відповіді на відзив) протягом 4 годин вартістю 2000,00 грн, участь у трьох судових засіданнях (у тому числі в режимі відеоконференції) протягом 5 годин вартістю 3000,00 грн, всього 12 000,00 грн (а.с. 14). Також Адвокатським бюро «АПАЗІДІ» складено рахунок № 2909/23 від 29 вересня 2023 року на суму 12 000,00 грн, що охоплює вищевказані послуги (а.с. 28).

Додатком № 2 від 12 листопада 2024 року до вказаного договору від 29 вересня 2023 року передбачено, що відповідно до умов договору сторони встановили в таблиці № 1 найменування, перелік та вартість юридичних послуг (фіксований розмір), що будуть надаватись Адвокатським бюро за договором в межах апеляційного провадження у справі № 638/7505/24: підготовка та подання апеляційної скарги протягом 6 годин вартістю 8000,00 грн та представництво інтересів у суді апеляційної інстанції (участь у судових засіданнях (в тому числі в режимі відеоконференції) протягом 2 годин вартістю 2000,00 грн, загалом 10 000,00 грн (а.с. 65).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Матеріалами справи дійсно підтверджується надання адвокатом Апазіді К.Ю. правничої допомоги ОСОБА_1 у вигляді складання і подання позовної заяви та апеляційної скарги. Участі у судових засіданнях суду першої інстанції представник позивачки не брав, інших заяв по суті справи не подавав.

З урахуванням складності та категорії справи (відшкодування шкоди, завданої залиттям), обсягу доказів, складених процесуальних документів, колегія суддів вважає, що розмір витрат на послуги адвоката у сумі 22 000,00 грн, який позивачка просить стягнути за правничу допомогу, надану їй в суді першої та апеляційної інстанції, є завищеним та не відповідає обсягу виконаної роботи та витраченому адвокатом часу.

Крім того, слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Позиція представника позивачки протягом розгляду справи судами обох інстанцій не змінилась, доводи позову та апеляційної скарги частково дублюють одне одного. Нові докази судом апеляційної інстанції не досліджувались, нові обставини по справі не встановлювались, законодавче регулювання спірних відносин змін також не зазнало.

Отже, враховуючи, що позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з урахуванням обсягу та складності наданих позивачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, категорії справи, обсягу доказів, незмінності позиції представника позивачки, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на надання правничої допомоги в ході розгляду справи судом першої інстанції в розмірі 3000,00 грн та під час апеляційного перегляду справи у розмірі 2000,00 грн, а всього - 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) 135 810 (сто тридцять п`ять тисяч вісімсот десять) грн 00 коп у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн 00 коп у рахунок відшкодування моральної шкоди, що завдані залиттям квартири, а всього 137 810 (сто тридцять сім тисяч вісімсот десять) грн 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 3444 (три тисячі чотириста сорок чотири) грн 76 коп; витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічного дослідження у розмірі 13 550 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн 17 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук