Провадження № 2/521/1250/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м.Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.

за участю секретаря судового засідання - Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси із позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 про те, що 09 жовтня 2023 року приблизно о 14 годині 36 хвилин ОСОБА_1 , рухалась по АДРЕСА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Lacetti», чим порушила п.13.1 Правил дорожнього руху. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 жовтня 2023 року приблизно о 14 годині 36 хвилин ОСОБА_1 рухалась по вулиці Пушкінській у місті Одесі у напрямку від залізничного вокзалу в бік Приморського бульвару та біля будинку АДРЕСА_1 вирішила припаркувати свій автомобіль позаду автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 . Після того, як позивач припаркувала свій автомобіль, з автомобілю «Chevrolet Lacetti» вийшов водій ОСОБА_3 та почав звинувачувати ОСОБА_1 в тому, що вона під час паркування подряпала задній бампер його автомобіля. Не зважаючи на те, що ознак скоєння дорожньо-транспортної пригоди не було та на автомобілі позивача відсутні пошкодження зі слідами фарби автомобіля «Chevrolet Lacetti», ОСОБА_2 прийняв рішення викликати поліцію для складання протоколу про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 попереджала ОСОБА_4 про те, що вона є секретарем Комітету захисту професійних прав адвокатів та реалізації гарантій адвокатської діяльності Ради адвокатів Одеської області та о 15.00 має відбутися засідання цього Комітету, на якому вона обов?язково має бути присутньою. Безпідставне звинувачування ОСОБА_1 у скоєнні нею ДТП може негативно вплинути на ділову її репутацію, а тому позивач попередила ОСОБА_4 , що його наклеп стане підставою для захисту права ОСОБА_1 у судовому порядку зі стягненням з відповідача моральної шкоди. ОСОБА_1 попередила ОСОБА_4 , що вона зможе довести свою невинуватість у обвинуваченнях, які висувались на той час відповідачем. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 за телефоном 102 повідомив про вчинення ДТП. За адресою м.Одеса, вул.Пушкінська, 23 прибули представники патрульної поліції, які, на підставі свідчень ОСОБА_2 , склали протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначили, що ОСОБА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Lacetti», чим порушила п.13.1 Правил дорожного руху.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 08.01.2024р. по справі № 522/20725/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Окрім того стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 гривень 60 коп.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2024 року по справі № 522/20725/23 ОСОБА_1 було визнано невинуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв?язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Підставою для визнання ОСОБА_1 невинуватою у скоєнні ДТП слугували суперечливі свідчення самого ОСОБА_4 . Тобто, відповідач достовірно знав, що пошкодження на задньому бампері автомобіля «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_1 вже були наявні раніше, а він просто захотів скористатися ситуацією з метою отримання грошової компенсації за наявні на його автомобілі пошкодження.

Як зазначає позивач вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_1 не скоювала ДТП 09 жовтня 2023 року приблизно о 14 годині 36 хвилин біля будинку № 23 по вулиці Пушкінській у місті Одесі, коли припаркувала свій автомобіль позаду автомобіля «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_1 . Тобто, ОСОБА_3 розповсюдив щодо ОСОБА_1 недостовірну інформацію, про те, що вона скоїла ДТП та ця інформація мала певні негативні наслідки для позивача, в результаті чого постраждала її честь, гідність та ділова репутація.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснив стосовно ОСОБА_1 наклеп про те, що вона скоїла ДТП 09 жовтня 2023 року приблизно о 14 годині 36 хвилин. Ця інформація не є вираженням поглядів, думок або критики ОСОБА_4 , так як вона має достатнє фактичне підгрунтя та є неправдивою.

Окрім того, поширення цієї інформації для ОСОБА_1 носило образливий характер.

ОСОБА_3 публічно перед працівниками патрульної поліції, яким було відомо, що позивач є адвокатом, звинуватив ОСОБА_1 у здійсненні нею правопорушення, якого вона не скоювала. Таке ствердження відповідача змусило ОСОБА_1 виправдовуватись перед правоохоронними органами, що само по собі є принизливим та виглядало негідно адвоката, який покликаний захищати інтереси клієнтів, а тепер сам не може довести свою невинуватість. Тобто, фактично ОСОБА_2 навмисно наніс шкоду репутації ОСОБА_1 , що за своєю суттю є дифамацією.

Так, при виправдовуванні за дії, які не здійснювала адвокат Криворучко В.О. була вимушена нести вагомі втрати немайнового характеру, пов?язані з приниженням престижу та своєї ділової репутації, що були викликані неможливістю відстояти свою невинуватість з-за здійснення наклепу зі сторони ОСОБА_4 . Окрім того, це створило перешкоди виконання громадських зобов`язань адвоката Криворучко В.О., як секретаря Комітету, так як замість ведення протоколу засідання комітету, вимушена була знаходитись біля свого автомобілю. В результаті чого, засідання комітету необхідно було переривати на технічну перерву, доки ОСОБА_1 не вирішила питання щодо оформлення ДТП, якого не скоювала. Таким чином, ОСОБА_1 мала перепрошувати у членів комітету за незручну ситуацію, а також ставила членів комітету в незручне становище, при якому засідання затягнулося за часом і всі члени комітету вимушені були чекати доки позивач не мала можливості покинути місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 доки не надасть пояснення з приводу виклику патрульної поліції Дарченковим I.С. Все це є приниженням честі, гідності та ділової репутації адвоката адже з огляду на неспроможність реалізувати своє професійне право, адвокат Криворучко В.О. позбавлена можливості підтримувати не тільки власний високий професійний рівень, але й рівень Адвокатури України.

Розповсюдження недостовірної інформації ОСОБА_5 призвели до душевних страждань ОСОБА_1 , які виразилися в знаходженні позивача в стані постійного стресу в період збирання та надання доказів відсутності події ДТП, порушенні звичних комфортних умов проживання та наявності перешкод у реалізації своїх життєвих планів, так як ОСОБА_1 була вимушена витрачати час на складання процесуальних документів та приймати участь у судових засіданнях, змінюючи при цьому свій щільний робочий графік, так як займаючи на громадських началах посаду секретаря Комітету вимушена була виправдовуватись перед колегами за незручності, спричинені її відсутністю на засіданні комітету, в ступені зниження престижу, ділової репутації ОСОБА_1 , так як піддавалася критиці оточуючих, що не змогла переконати представників патрульної поліції в неправдивості слів ОСОБА_2 , в часі та зусиллях ОСОБА_1 , які були необхідні для відновлення попереднього стану, в зміні емоційного стану ОСОБА_1 під час доведення своєї правоти, в індивідуально - психологічних проявах ОСОБА_1 , які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу розповсюдження ОСОБА_2 недостовірної інформації. Окрім того, ситуація, яка сталася після розповсюдження ОСОБА_5 недостовірної інформації є психотравмуючою для ОСОБА_1 , так як змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров?я (враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи). Моральна шкода, визначена позивачем в 1500000грн., спричинена позивачу полягає у знаходження в стані постійного стресу, порушенні звичних комфортних умов проживання та наявності перешкод у реалізації своїх життєвих планів, ступень зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, які були необхідні для відновлення попереднього стану, зміні емоційного стану, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджали активному соціальному функціонуванню позивача.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що намагався мирно вирішити питання з позивачем, однак вона наполягала на виклику працівників поліції, що в подальшому ним і було зроблено. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 08.01.2024р. по справі № 522/20725/23 09 жовтня 2023 року о 14 годині 36 хвилин ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ЗАЗ ТF69YO» д.н.з. НОМЕР_2 , рухалась по вулиці Пушкінській, 23 у місті Одесі, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, та скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Lacetti», чим порушила п.13.1 Правил дорожнього руху, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. (а.с.16-18)

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подала на неї апеляційну скаргу. (а.с.32-37)

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2024р. постанова судді Приморського районного суду м.Одеси від 08.01.2024р., якою ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, скасовано. Прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.19-24)

Згідно ст.1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно до п.п.5,8,11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. ч.1,5 розділу 1 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. № 1395 ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Поліцейські підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою, сьомою - дев`ятою статті 121, частиною третьою статті 121-3, частинами п`ятою і сьомою статті 122, частиною першою статті 122-2, статтями 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частинами третьою і п`ятою статті 126, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, статтею 188-28 КУпАП, а за частиною третьою статті 127-4 поліцейськими підрозділів Департаменту внутрішньої безпеки.

Згідно ч. 7. Розділу IX «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. № 1395 уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 28 Конституції України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 Цивільного кодексу України.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з роз`ясненнями п.п.16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003року N8-рп/2003 ( v008p710-03) (справа про поширення відомостей).

У відповідності із висновком, викладеним у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (v008p710-03), положення "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Відповідно до абз. 7-9 Рішення КСУ, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачається адміністративна відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану. Кримінальним кодексом України встановлюється кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383). В резолютивній частини Рішення КСУ робиться висновки про те, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України «Про звернення громадян»).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 638/9228/18 (провадження № 61-4597св20) вказано, що звернення особи до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 501/3208/19 (провадження № 61-7771св21).

Судом встановлено те, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу можливої дорожньо-транспортної пригоди, відповідач, в порядку Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, викликав працівників патрульної поліції, які повинні були у відповідності до своїх повноважень, передбачених діючим законодавством, вжити всіх заходів та встановити всі обставини справи.

Таким чином, звернення відповідача до правоохоронних органів, в даному випадку до патрульної поліції, за результатами розгляду якого було складено протокол про адміністративне правопорушення, а, в подальшому такий розглянутий в суді, та встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, є конституційним правом особи та не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь та гідність.

Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про спростування неправдивої інформації, суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.3, 28, 32, 40 Конституції України, ст.ст. 16, 201, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст.1, 23 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст.76-78, 83, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН