Провадження № 22-ц/801/807/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуСправа № 127/37634/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Бахура О.В., представника Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Бондаря Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бахура Олександра Валерійовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки і піклування Хмільницької міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки і піклування Хмільницької міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що метою звернення до суду із заявою про встановлення факту утримання ним неповнолітніх дітей є внесення змін до посвідчення багатодітної родини та отримання відповідного соціального статусу, а також з метою перетину кордону України.

Зазначає, що у період шлюбу з ОСОБА_2 народились донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю.

15.10.2020 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. В період шлюбу з ОСОБА_5 народилось двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В жовтні 2024 року звернувся до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з метою оформлення посвідчення багатодітної сім`ї. 15.10.2024 року була видана довідка про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають статус багатодітної сім`ї, вказавши дітей: ОСОБА_8 (син дружини), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Однак його діти від першого шлюбу не зазначені в довідці з огляду на те, що не проживають разом з батьком та відсутні докази їх утримання.

За таких обставин звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі органу опіки і піклування Хмільницької міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Бахура О.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Бондар Я.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, за участі заінтересованих осіб, про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають окремо від нього, з матір`ю ОСОБА_2 , на утримання яких він надсилає кошти.

Від другого шлюбу у нього є ще двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають з ним, його дружиною і дитиною дружини. Мета встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей - отримання статусу батька багатодітної сім`ї, а також можливість перетину кордону України, виїзду за її межі.

Залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження встановлено, що у даній справі існує спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом розгляду, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявлені вимоги пов`язує із необхідністю отримання статусу батька багатодітної сім`ї та виїзду за межі України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання передбачений у главі 15 СК України.

За приписами частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Зазначена норма свідчить про те, що як батько так і матір зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та той із батьків, хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні за домовленістю між собою.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Згідно частин третьої та четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Колегія суддів зауважує те, що заявник в силу закону зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить останній.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Отже, вирішення питання щодо перебування дитини на утриманні батька, вирішується судами у позовному провадженні, зокрема у даному випадку можливе при вирішенні позову про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав тощо.

Крім того, встановлення факту перебування дитини на утриманні батька з метою отримання статусу багатодітної сім`ї, повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а у випадку наявності спору про право у позовному провадженні.

Оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» багатодітною є сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї передбачений Порядком виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010 року №209.

Отже, інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Відтак наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бахура Олександра Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук