ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/728/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/163/25 Категорія: на ухвалу Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 (суддя в суді першої інстанції Дьяченко Д.О.) про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України (газ мережі)» Тальнівська дільниця про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив поновити його на роботі і зобов`язати відповідача ТОВ газмережі провести оплату вимушеного прогулу.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.02.2025 позовну заяву у справі залишено без руху з підстав того, що позивачем не зазначений реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача (за його наявності) або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача (якщо відомі); не повністю зазначена адреса позивача та відповідача, не зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, позивач надав до позовної заяви додатки, які належним чином не засвідчені, оскільки згідно ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 позовну заяву у справі визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки останній не усунув належним чином вказані судом недоліки, а саме не вказав район та область, не вказав цього і в заяві про виправлення недоліків, а також оскільки до позовної заяви додані належним чином не засвідчені копії додатків і позивач не завірив їх власноручно, а надав копії, які були виготовлені із завірених ним копій, що не може вважатись належним чином завіреними документами.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав 07.03.2025 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, якою просить ухвалу суду скасувати та справу направити на новий розгляд. В обґрунтування вказано на те, що заяву оформив згідно ст.175 ЦПК України та у своїй позовній заяві від 10.02.2025 не виявив недоліків, про що вказав у заяві про усунення недоліків від 21.02.2025. Ухвала суду від 25.02.2025 містить ряд недоліків, зокрема в ній вказано, що до заяви додані належним чином не завірені копії доказів, так як йому не зрозуміло як їх завіряти, то позивач скористався правом, наданим йому положеннями ч.2 ст.177 ЦПК України, оскільки позовні вимоги випливають із трудових правовідносин, про що він вказував у своїй заяві про усунення недоліків. Також у своїй заяві про виправлення недоліків він зазначив район і область адрес позивача та відповідача.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному випадку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви позивачеві, яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (форма та зміст позовної заяви та документи, що до неї додаються), протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. При цьому підставою для такого рішення може бути недодержання позивачем вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, а також документів, що до неї додаються.

Одночасно частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України, яка регламентує вимоги до письмових доказів, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не долучено до позовної заяви належним чином завірених копій документів для направлення відповідачу, однак за приписами ст. ст. 175, 177 ЦПК України вказаних вимог до позовної заяви та документів, що до неї додаються, процесуальним законодавством не передбачено.

Відтак, недоліки посвідчення додатків до позовної заяви самі по собі не можуть слугувати підставою для її повернення позивачу. У даному випадку суд помилково зазначив про наявність неналежного оформлення доказів, що стосується питання їх оцінки, яке при прийнятті рішення про відкриття провадження у справі судом не вирішується.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із позовом «про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу», на ОСОБА_1 не поширюється обов`язок подання копій позовної заяви та копій всіх долучених до неї документів відповідно до вимог статті 177 ЦПК України. Про це позивач вказував у заяві про усунення недоліків від 21.02.2025, однак суд першої інстанції на такі вимоги цивільного процесуального закону уваги не звернув.

Як на ще одну підставу повернення позовної заяви у цій справі суд першої інстанції послався на те, що позивач у позовній заяві та в заяві про усунення недоліків не зазначив повну адресу позивача та відповідача, не вказавши район та область. Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже у заяві про усунення недоліків позовної заяви від 21.02.2025 позивачем в адресі позивача і відповідача зазначено область і район (а.с.16), тому такі висновки суду не відповідають дійсному змісту заяви ОСОБА_1 від 21.02.2025.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Суд першої інстанції в цій справі помилково та необґрунтовано вказав про наявність таких недоліків у позовній заяві, які б свідчили про неможливість відкриття провадження за нею. Залишення без руху, а тим більше повернення позовної заяви з підстав, викладених судом, є порушенням вимог процесуального законодавства, адже судом першої інстанції фактично надано оцінку доказам, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, при вирішенні питання про відкриття провадження, а не при прийнятті рішення суду по суті спору чим допущено порушення приписів ст. ст. 185, 187, 263-265 ЦПК України. Як не взято до уваги положення, визначені ч. 2 ст. 177 ЦПК України, щодо подання копій документів у позовах, що виникають з трудових правовідносинах як у даній справі. Таким чином суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та прийшов до помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена ухвала Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 про повернення позову підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України (газ мережі)» Тальнівська дільниця про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу скасувати.

Матеріали даної цивільної справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття, подальшому провадженню не перешкоджає та касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 02.04.2025.

Суддя-доповідач

Судді