УХВАЛА

про залишення заяви без руху

1 квітня 2025 року м. Мукачево Справа №303/2229/25

2/303/722/25

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася через систему «Електронний суд» до суду з вищевказаним позовом.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що подана позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів пункту 4 та 5 частини 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що на законодавчому рівні диференційовано визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства (у такому випадку позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття чи особою, яка вважає себе батьком дитини (ч. 3 ст.128 Сімейного кодексу України) та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини (ст. 130 Сімейного кодексу України).

В залежності від вказаного способу захисту прав та інтересів цивільний процесуальний закон визначає порядок розгляду заяви в позовному або в окремому провадженні.

За таких обставин, слід констатувати, що позивачу з метою встановлення батьківства померлого ОСОБА_3 слід було звернутися до суду із заявою про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження.

Однак, позивач посилається на те, що біологічний батько її дитини ОСОБА_3 помер та просить, у зв`язку з цим, визнати його батьківство в порядку позовного провадження, зазначивши відповідачем по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Як підставу для звернення до суду позивач зазначив захист свого інтересу шляхом визнання батьківства померлого відносно дитини, що в свою чергу, надасть право дитині на отримання коштів внаслідок загибелі її батька на війні. Однак, в позові не аргументовано, якими саме діями відповідач не визнає, порушує, чи оспорює права позивача, не роз`яснено в чому саме полягає спір між позивачем і відповідачем в цій частині.

Водночас, обґрунтовуючи підсудність справи Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області представник позивача послався на приписи частини першої ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої позови про визнання батьківства відповідача, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Поряд з цим, підсудність справи за вибором позивача (стаття 28 ЦПК України) не може бути застосована в даному випадку, оскільки для практичної реалізації вказаних законодавчих норм особа, яку позивач вважає батьком дитини, має бути відповідачем у такій справі, однак ОСОБА_3 помер, а відповідачем по справі зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зіст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з абз. 12 пункту 20 глави І розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 (з відповідними змінами), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

По відношенню до цього слід зазначити, що ОСОБА_1 не вказала в якості учасника справи відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану та не сформувала у змісті заяви похідної вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, у зв`язку з встановленням факту батьківства ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1211,20 гривень.

Пунктом 1.4 частини першої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за заяву у справах окремого провадження, який складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605 гривень 60 копійок.

При поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Судом встановлено, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду надана стороною позивача квитанція про сплату №3YTB-FM7Z-U8BE від 27.12.2024, вже подавалась позивачем в якості доказу оплати судового збору під час розгляду справи №303/10300/24 (2-о/303/532/24) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою суду від 21.01.2025 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду на підставі заяви її представника від 21.01.2025.

За таких обставин, відповідно до приписів п. 4 частини першої ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір не підлягає поверненню, а отже надана позивачем квитанція не є належним доказом сплати позивачем судового збору за предметом даного позову.

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною третьою ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость