Провадження №2/523/1310/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/15687/24 за позовною заявою представника позивача Чирки Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ініціатива», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ініціатива», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 , на підставі Акту прийому передачі 10.12.1993 року, укладеним між Малим підприємством (наразі ОСББ) «Ініціатива» та позивачем, отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житловою площею 38.9 кв.м. Як вбачається з Акту прийому передачі від 10.12.1993 року будинок в АДРЕСА_2 згідно з рішенням виконкому Суворовської ради №433 від 21.05.1993 року належить на праві власності МП «Ініціатива». 20.12.1993 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 у КП «ОМБТІ та РОН» під № 2962 Стор.167 кн. 84 доп, однак, свідоцтво про право власності встановленого зразка позивачу видано не було.

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію його права власності. Проте, рішенням державного реєстратора від 12.07.2024 року за № 74095139 позивачу було відмолено у проведені державної реєстрації, оскільки Акт прийому передачі, на підставі якого було зареєстровано його право власності на квартиру в КП «ОМБТІ та РОН», не є правовстановлюючим документом.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 04.10.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ОСББ «Ініціатива» в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечив та просив суд провести розгляд даної справи за відсутності сторони відповідача.

Представник третьої особи Волчкова А.Р. в судове засідання не з`явилася. Проте, подала до суду заяву, в якій просила суд провести розгляд даної справи за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Згідно приписів ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

По справі встановлено, що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 433 від 21.05.1993 року «Про правову реєстрацію будинків в ОМБТІ на праві власності» прийнято зареєструвати в ОМБТІ право власності за МП «Ініціатива» на житловий будинок стр. АДРЕСА_4 . (а.с. 82).

Так, на підставі вказаного вище рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 433 від 21.05.1993 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано за МП «Ініціатива». Реєстраційний запис зроблено 30.06.1993 року за реєстровим № 2962 у реєстровій книзі 14 м/с на сторінці 10.

Вказана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи листом КП «БТІ» ОМР від 07.02.2025 року за № 50321/04-04 (а.с. 81).

Згідно Акту приймання передачі від 10.12.1993 року МП «Ініціатива» передало у власність гр. ОСОБА_1 належну МП на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 433 від 21.05.1993 року житлову квартиру АДРЕСА_1 (трьох кімнатна квартира, яка знаходиться на 10 поверсі) (а.с. 12).

Суд зазначає, що право власності за ОСОБА_1 на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстровано у ОМБТІ на підставі Акту приймання передачі від 10.12.1993 року. Реєстраційний запис зроблено 20.12.1993 року за реєстровим № 2962 у реєстровій книзі 84доп на ст. 167.

Вказана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи листом КП «БТІ» ОМР від 19.06.2024 року за № 40563/04-04 (а.с. 14).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 зареєстрував у ОМБТІ право власності за собою на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , проте, свідоцтво про право власності встановленого зразка позивачу видано не було.

08.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію його права власності.

Проте, рішенням державного реєстратора від 12.07.2024 року за № 74095139 позивачу було відмолено у проведені державної реєстрації, оскільки Акт прийому передачі, на підставі якого було зареєстровано його право власності на квартиру в КП «ОМБТІ та РОН», не є правовстановлюючим документом (а.с. 10-11).

Суд констатує, що на момент реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру в ОМБТІ був чинним ЗУ «Про власність».

Так, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про власність» (у редакції станом на видачі Акту приймання передачі) праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Таким чином, суд зазначає, що на підставі ст.ст. 13, 15 ЗУ «Про власність» майнове право ОСОБА_1 на спірну квартиру виникло на підставі Акт прийому передачі, яке в подальшому було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Проте в останнього відсутня можливість зареєструвати право власності на спірне нерухоме майно відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд зазначає, що за положеннями ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.

Отже, у зазначеній вище статті йдеться про визнання права власності, яке не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

ОСОБА_1 з посиланням на вимоги статті 392 ЦК України та Акт прийому передачі від 10.12.1993 року, на підставі якого 20.12.1993 року за ним в ОМБТІ зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , просить суд визнати за ним право власності на вказану квартиру для подальшого проведення реєстраційних дій згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто в цьому випадку вимога про визнання права власності заявлена на підтвердження реальності його існування. Способом захисту позивач обрав визнання за ним такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України.

Позивач позбавлений іншого способу реалізувати свої права на квартиру, ніж визнання цього права у судовому порядку, а тому обраний ним спосіб судового захисту у спірних правовідносинах є ефективним, універсальним і застосовним до спірних правовідносин. Спосіб захисту права власності, передбачений статтею 392 ЦК України, є таким, що найбільш повно відновлює порушені права позивача.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення даного позову та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

На підставі та керуючись ст.ст. 258, 317, 319, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заву представника позивача Чирки Ольги Олегівни в інтересах ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ініціатива», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ініціатива», код за , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Висоцького, буд. № 3.

Третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: м. Одеса, пр. Князя Володимира Великого, буд. № 106.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 01 квітня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер