Справа № 544/1907/24
пров. № 2/544/143/2025
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду у вересні 2024 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що10 жовтня 2020 року позивач уклала із ОСОБА_2 договір позики, згідно з яким передала останній грошові кошти у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів США з умовою їх повернення до 01 червня 2021 року. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою. Проте в зазначений в розписці термін відповідач борг не повернула. Пізніше у рахунок повернення боргу повернула 1000 (одна тисяча) доларів США, а решту 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США не повернула дотепер. Неодноразові її звернення до відповідача з вимогою повернути борг у повному обсязі позитивних результатів не дали.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США та судові витрати.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник направив заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити у повному обсязі. При ухваленні рішення просив не застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності перервався із запровадженням воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим позивачка була змушена виїхати за кордон.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, просила розгляд справи проводити без її участі. Направила до суду відзив, у якому зазначила, що вимог позовної заяви вона не визнає. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Договір позики не було укладено так як не досягнуто всіх його істотних умов: із змісту розписки не вбачається, що кошти передаються в борг; не встановлено обов`язку повернути кошти саме позивачу; відсутня дата передачі коштів; не ідентифіковані особи в поданій розписці. Також просила застосовувати до вимог позивачки термін позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 28000 доларів США, на підтвердження чого надала позивачу власноручно складену розписку, згідно якої кошти зобов`язувалася повертати щомісячно до 01.06.2021 (а.с.6), оригінал якої знаходився у позивача. 10.06.2021 та 11.06.2021 кошти в загальній сумі 1000 доларів США ОСОБА_2 були повернуті позивачу в рахунок боргу, про що свідчать її підписи на розписці.

Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач у своєму відзиві заперечила факт укладення договору позики. Натомість наявність власного підпису на поданій суду розписці про отримання коштів остання не заперечила. Судом було визнано явку відповідачки для надання пояснень у суді обов`язковою, проте остання у судове засідання не з`явилася та пояснень з приводу правової природи підписаної розписки не надала. Таким чином, відповідач не спростувала факту укладення договору позики, що посвідчується наявною у матеріалах справи розпискою, де містяться, зокрема, дані про осіб, між якими виникли спірні правовідносини, дата отримання відповідачем коштів 10 жовтня 2020 року та обов`язок їх повернути до 01.01.2021.

Отже, письмова розписка, складена власноручно відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідач частково повернула борг за договором позики у сумі 1000 доларів США.

Решту отриманих у ОСОБА_1 у борг коштів відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором (розпискою) строк не повернула,тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у іноземній валюті, суд вважає їх законними та обґрунтованими.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц у своїй постанові від 16 січня 2019 року.

Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 10.10.2020 року, борг не повернула, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики суму боргу у розмірі 1800 доларів США, а тому позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1211,20 грн понесених позивачем судових витрат.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача в частині того, що позивачем пропущені строки позовної давності, з огляду на таке.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

17.03.2022 набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії».

Згідно Закону України № 3450-IX від 08.11.2023, який набув чинності 30.01.2024, пункт 19 викладений у такій редакції: « У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена та згодом зупинена законодавцем на період дії такого правового режиму.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має.

Керуючись ст.13, 141, 258,259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_2 ) борг за договором позики від 10 жовтня 2020 року в сумі 1800 (одну тисячу вісімсот) доларів 00 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2025.

Суддя О.О.Сайко