Справа №345/551/25
Провадження № 2/345/520/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Миговича О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 в її користь на утримання сина ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано, тим, що в 30.07.1997 році сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилися сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2018 році внаслідок тяжкої хвороби старший син ОСОБА_4 помер. Спільне життя у сторін не склалося, тому шлюб було розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2024 року. Згідно судового рішення дитина залишилася проживати з матір`ю. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не надає жодних коштів на його утримання, хоча є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї/осіб на утриманні не має, отримує дохід від зайняття підприємницькою діяльністю як ФОП. Крім того відповідач є власником значної кількості нерухомого майна та транспортних засобів, веде господарську діяльність з ремонту транспортних засобів. Вважає, що відповідач у змозі щомісячно платити аліменти у розмірі 15 000,00 грн. Позивачка працює та отримує заробітну плату, якої не вистачає на утримання дитини, оскільки несе витрати на утримання житла, сплати комунальних послуг, придбання для сина продуктів харчування, одягу, канцелярії на навчання, лікування.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.03.2025 відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому він просить позовні вимоги задовольнити частково. Зазначає, що наявність нерухомого майна та транспортних засобів не може впливати на визначення розміру аліментів, оскільки таке майно за ним рахується давно і не вказує на витрати платника аліментів. Що стосується його господарської діяльності, то за останній 2024 рік в нього дохід становив в місячному розмірі 10 100,00 грн, а в річному 121 000,00 грн. Тому, щоб не ставити його у скрутне матеріальне становище, просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі 5000,00 грн.

Суд, дослідивши й оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого.

На підставі копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.02.2009, актовий запис № 83, встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до штампу в паспорті громадянина України ОСОБА_1 місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-8,).

Згідно копії рішення Калуського міськрайонного суду від 11.11.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, сина ОСОБА_3 залишено при матері (а.с.10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 400141170 від 21.10.2024 ОСОБА_2 є власником житлового приміщення (квартири) площею 47,9 м? що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , придбаного згідно договору-купівлі-продажу; житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 282.8 м? за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яке виникло шляхом введення вказаного об`єкта в експлуатацію (шляхом будівництва); житлового приміщення (квартири) площею 97,2 м?, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 право власності на яке виникло шляхом введення вказаного об`єкта в експлуатацію (шляхом будівництва та відповідної купівлі майнових прав); 1/3 частки Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.13-15).

Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС №31/3046АЗ-31589-2024 від 28.10.2024 ОСОБА_2 є власником транспортних засобів легкового автомобіля марки Ауді моделі А4 та мотоцикла Кавасакі ЕН-500, 499 куб. см. (а.с.21-22).

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 за 2024 рік загальна сума доходу за звітний період становила 121 000,00 грн (а.с.43-46).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні дитини, який полягає в тому, що позивачка заявляє до стягнення 15 000,00 гривень аліментів, вказуючи, що відповідач має можливість сплачувати вказану суму аліментів на утримання сина, оскільки він має у власності рухоме та нерухоме майно, займається господарською діяльністю, проти чого заперечує сам відповідач, зазначаючи, що посильними для нього є аліменти в розмірі 5000,00 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать щомісячне утримання дитини визначивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн на дитину, оскільки він не в змозі, сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

У відповідності до ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі випадки встановлено законодавцем, а саме - випадки щодо дискримінації, трудових правовідносин та порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, фактично у всіх справах, саме на сторони, особливо на позивача лягає обов`язок довести ті обставини на які він посилається. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

При цьому, доказами, у контексті ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Так, у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (таких висновків також дійшов суд касаційної інстанції у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18)».

Так, суд, розглянувши справу по суті позовних вимог встановив, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що достатність доходів ОСОБА_2 дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, а саме в розмірі 15000,00 грн.

Відповідач в свою чергу, обставин щодо отримання ним стабільного високого заробітку не визнав, свою спроможність сплачувати аліменти в заявленому розмірі заперечив, оскільки на даний час має низькі доходи та вказав, що згідний сплачувати на утримання сина ОСОБА_3 по 5000,00 грн. щомісячно.

При цьому, на обґрунтування своєї позиції відповідач надав податкову декларацію платника єдиного податку ФОП за 2024 рік у якій загальна сума доходу за звітний період становила 121 000,00 грн.

При наявності інформації про рухоме та нерухоме майно, яке знаходиться у власності ОСОБА_2 , позивачкою не надано виписок чи довідок, які б свідчили про доходи внаслідок користування таким майном чи витрати на утримання такого майна, що не дає підстав суду врахувати це при вирішенні спору та призначенні аліментів у максимальному розмірі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, взявши до уваги часткове визнання позову відповідачем, а також відсутність доказів, які б підтверджували, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж ним було визнано, та зважаючи на положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину і на розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду 10.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, оскільки є необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище.

При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду.

Разом із тим, відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5500,00 грн х 100 / 15000,00 грн = 36,66 % (розмір задоволених позовних вимог);

1211,20 грн х 36,66%/100 = 444,02 грн (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача).

Таким чином, судовий збір в розмірі 444,02 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 81, 141, 430 ЦПК України та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 444,02 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя