БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 515/675/24
Провадження № 2-др/497/3/25
02.04.25 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград клопотання (заяву) відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним,
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 17.03.2025 року заяву представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.
Даним рішенням суд не вирішував питання стягнення судових витрат.
21.03.2025 року до на електронну пошту суду з КЕП від відповідача надійшло клопотання (заява) про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення та розподілу судових витрат, тобто в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.
Згідно цього клопотання представник відповідача просить стягнути пропорційно заявленим позовним вимогам з позивачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати на загальну суму 69 642.00 гривень, тобто по 34 821.00 гривень з кожного з позивачів, які є витратами на професійну правничу допомогу, дана сума витрат відповідає акту виконаних робіт від 20.03.2025 року.
В обґрунтування клопотання заявник, тобто відповідач посилається на те, що ухвалою суду від 17.03.2025:
1. Заяву представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
2. Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним - залишено без розгляду.
Таким чином, ухвала суду від 17.03.2025 року є рішенням суду, яким закінчено розгляд даної справи.
Представництво його, відповідача Кліменка В.І. інтересів здійснювалося на підставі Договору про надання правової допомоги від 24.10.2024 року.
На стадії підготовчого провадження представником Відповідача, адвокатом Деревенським І.Ю. разом з першою заявою по суті (відзив на позовну заяву від 04.11.2024) було додано орієнтовний розрахунок розміру судових витрат з визначенням ставки та вартості наданих послуг в розрізі витрат на правову допомогу. Вказаний розрахунок сум був долучений судом та прийнятий до відома Позивачами, заперечень не надходило.
Вказаний розрахунок містить відомості, щодо ставок фіксованої оплати за надані послуги (ознайомлення з матеріалами справи, консультація клієнта, участь у судових засіданнях, підготовка клопотань та інших процесуальних документів, тощо).
24.10.2024 року між ним, відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Деревенським І.Ю. було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.10.2024 року, який визначає умови оплати та порядок розрахунків між Клієнтом та Адвокатом.
Прохальна частина відзиву у справі від 04.11.2024 року містить вимогу про стягнення з позивачів усіх судових витрат.
Після отримання відзиву на позовну заяву з орієнтовним розрахунком сум судових витрат його, відповідача, заперечень від позивачів та їх представника, щодо неспіврозмірності витрат, як то передбачено пунктами 5, 6 ст. 137 ЦПК України до ухвалення рішення - не надходило.
20.03.2025 року між ним відповідачем ОСОБА_1 та Захисником було підписано Акт виконання робіт до Договору про надання правової допомоги 24.10.2025 на загальну суму 69 642.00 гривень.
В цілому узгоджена сума витрат на правову допомогу за укладеним договором під час розгляду справи №515/675/24 в суді першої інстанції склала - 69 642.00 гривень, що засвідчено сторонами договору.
З цих підстав представник позивача просить заяву задовольнити.
Ухвалою від 24.03.2025 року дана заява призначена до судового розгляду в судовому засіданні на 09:00 годину 02.04.2025 року (а.с.11), про що повідомлено сторін по справі (а.с.12, 13).
24.03.2025 року на адресу суду представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Давиденком К.В. надіслано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яким просив зменшити в частині стягнення та розподілу судових витрат з позивачів щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с.14-16).
В обґрунтування заперечень представник стверджує, що зазначене клопотання підлягає частковому задоволенню, в розмірі 2000 гривень, тобто по 1000 гривень з кожного з позивачів, з наступних підстав:
Сума 69 642.00 гривень це розмір правової допомоги, який не узгоджується зі складністю справи, фактичним об`ємом наданих послуг, обсягу виконаної роботи та не нанесла Відповідачу репутаційної шкоди. При цьому представник посилався на додаткову постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 357/7395/20, який зробив висновок, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною, та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Сторони узгодили вартість однієї години роботи адвоката 3028.00 гривень, ця сума є дуже завищеною, та не відповідає стажу та досвіду адвоката, який отримав свідоцтво в вересні 2024 року, тобто за 2 місяці до того, як уклав угоду про надання правової допомоги.За твердженням представника позивачів 3028 гривень за годину роботи «це в декілька разів більше ніж заробляє за годину Президент України та приблизно в два рази більше ніж заробляє суддя Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вказує щодо складності справи, то зазначена справа є не складною, є типовою та такою, що не потребує багато часу на ознайомлення з нею та узгодження правової позиції. Також зазначений предмет спору не потребує поглибленого вивчення додаткової законодавчої бази, та не потребує спеціальних знань. Щодо часу із реальних послуг та обсягу виконаних робіт, які адвокат надав Відповідачу є складання відзиву, який також є не складним, вся суть якого зводиться до трьох - чотирьох абзаців та все інше є відтворенням норм законодавства шляхом його копіювання з інтернет ресурсів, тобто багато часу на нього адвокат на мою думку не витратив.
Також було надано п`ять невеликих за обсягом та типових клопотання про витребування доказів та допиту свідків, з ідентичним текстом на приблизно 80 % та нормативною базою відтвореною з інтернет ресурсів, а вся суть клопотання зводиться до одного абзацу, тобто адвокат на них всіх витратив дуже небагато часу. Те ж саме стосується і клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
На думку представника позивачів особливо цікавою виглядає годинна консультація з клієнтом щодо необхідності визнання явки позивачів обов`язковою, оскільки їх явка визнана обов`язковою судом при відкритті провадження і ухвалі від 09.09.2024 року і не зрозуміло для чого необхідно було заявляти додатково клопотання про це. Це свідчить про неналежне ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача.
Також незрозуміло, чого в оплату витрат на правничу допомогу входить клопотання про виправлення описки, оскільки вона сталась не з вини позивачів, а з вини суду. Взагалі також незрозуміла годинна консультація з клієнтом, щодо відводу судді Кравцової А.В., оскільки розгляд клопотання не проводився в судовому засідання і результат не залежав від позиції Відповідача.
Відповідач посилається також на те, що представником була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи від 17.03.2025 року, але за даними Електронного суду, вона не надходила до суду, не реєструвалась.
Тобто, ще раз із реально наданої правової допомоги, це відзив на уточнену позовну заяву та клопотання про витребування доказів та допит свідків, які є типовими, дуже нескладними, незначними за об`ємом та на 80% з однаковим текстом, вся інша правова допомога роздута та надана не була.
Щодо піни позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач зазначає, що в разі визнання заповіту недійсним, то ця обставина була би «значним фактором відносно репутації Відповідача», оскільки він є уродженцем міста Болград, яке є невеликим містом та відтак визнання заповіту недійсним з підстав зазначених Позивачами неминуче вплинуло би на репутацію Відповідача, оскільки померлий ОСОБА_3 , є дідом Відповідача, з яким вони прожили багато років в одному будинку. Із зазначеним представник відповідача не погоджується, оскільки ОСОБА_3 ні біологічно, ні юридично не був дідом Відповідача, вони не родичі. Відповідач зі слів ОСОБА_4 є онуком співмешканки ОСОБА_3 . Незрозуміло як би вплинуло на його репутацію, визнання заповіту недійсним, з тих підстав що він через важку хворобу не розумів значення своїх дій, з яких пір це стало предметом осуду? Отже Відповідач вигадує на рівному місці репутаційні втрата.
Також, щодо необґрунтованості позову то вважає, що позивач не навів підстав та не довів в чому саме його необґрунтованість.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача,
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Крім того, представник позивачів вважає, що при визначені розміру судових витрат повинний бути врахований майновий стан Позивачів, обидва позивача є інвалідами, так ОСОБА_2 є інвалідом 2 Групи (докази наявні в матеріалах справи), а ОСОБА_3 також с інвалідом, з 70% втратою працездатності, але йому інвалідність була встановлена на території Італії, отже не мають місця роботи, та живуть лише за рахунок пенсійного забезпечення.
Відповідно до Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.06.2012 № 420, втрата працездатності на 70 % відповідає 2 групі інвалідності.
27.03.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення проти клопотання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.21-25), в яких він просить не враховувати обставини зазначені представником позивачів в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки вони не відповідають дійсності та просить задовольнити заявлене клопотання про ухвалення додаткового рішення.
01.04.2025 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Давиденком К.В. подано клопотання про долучення до справи відповідь на заперечення проти клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.26-32).
У даній відповіді представник позивача посилається на постанову КМУ від 17.09.2014 року №465, якою затверджено Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу та Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
Згідно пункту 2 зазначеної Методики розмір оплати за годину роботи адвоката з надання правничої допомоги (0 год) становить: 2,5 відсотка розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент подання адвокатом акта, - якщо відповідна стадія провадження чи процесу або остання дія адвоката в межах виконання доручення центру завершилася до 1 січня 2018 року;
-5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент подання адвокатом акта, - починаючи з 1 січня 2018 року, що становить 151 гривень.
Тобто Держава визначила та встановила справедливу ціну години роботи адвоката в розмірі 5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а не цілий прожитковий мінімум. Відповідач та представник збільшили цю суму аж в 20 разів.
Адвокати які здійснюють допомогу в рамках надання БВПД, надають її так само якісно та не мають отримувати менше ніж інші адвокати.
Ще раз наголошував, що зазначена справа є не складною, є типовою та такою, що не потребує багато часу на ознайомлення з нею та узгодження правової позиції. Також зазначений предмет спору не потребує поглибленого вивчення додаткової законодавчої бази, та не потребує спеціальних знань. Суть написаного відзиву зводиться до декількох абзаців, інше копіювання законодавства з Веб-порталу Верховної Ради України чи інших інтернет ресурсів, це ж стосується і клопотань.
На думку представника, відповідач не витрачав того часу, що зазначений, на виготовлення письмових матеріалів.
Окрім зазначеного, представник позивача, вказував на те, що позивачі не позбавлені права звернутись повторно з зазначеним позовом, оскільки він був залишений без розгляду і вони мають намір це зробити.
В судове засіданні 02.04.2025 року:
-заявник (відповідач) не прибув, в клопотанні (заяві) зазначив клопотання про розгляд цієї заяви у його відсутність (а.с.4 зворотна сторінка, 23 зворотна сторінка);
-позивачі не прибули, причини неявки не повідомили;
-представник позивачів адвокат Давиденко К.В. (а.с.15-16) в судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив, будь-які заяви та клопотання про розгляд справи у відсутність позивачів та його, представника не надходило.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.
У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат суду належить забезпечити кожній стороні у справі можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч.2 ст.246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
Отже, суд повідомляв сторін по справі належним чином, представник позивачів є користувачем «Електронного суду», надсилав до суду клопотання про зменшення судових витрат (а.с.14-19), відповідь на заперечення проти клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.26-32), а відтак представник позивачів сповіщений чином про дату та час розгляду даного клопотання (заяви) ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи в межах доводів клопотання (заяви) відповідача ОСОБА_1 , заяви, клопотання представника позивачів адвоката Давиденка К.В. про стягнення судових витрат у справі, заперечення відповідача, відповідь представника позивачів на заперечення відповідача, суд дійшов наступного висновку.
Питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст. 142 ЦПК України з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.
З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен підтвердити наявність витрат, які він поніс у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишеним без розгляду, а також, довести необґрунтованість дій позивача, пов`язаних із розглядом справи.
Разом з тим, Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.
Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч.5 ст.142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Отже, залишення позову (заяви) без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.
Ухвалою суду від 17.03.2025 року заяву представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича про залишення позовної заяви без розгляду було задоволено. Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним судом залишено без розгляду у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Саме по собі звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання процесуальними правами, а дії, направлені на захист свого права, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Разом із цим, залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження N 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
З огляду на наведене, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернувшись до суду з позовом, створили відповідачу ОСОБА_1 умови, які викликали необхідність укладення ними договору про надання правової (правничої) допомоги.
Суд залишив позов без розгляду на підставі заяви представника позивачів. Ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду в апеляційному порядку позивачем (його представником) не оскаржувалася, що свідчить про його згоду з таким висновком суду першої інстанції.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з заявою представника позивачів свідчить, що позивачі вийшли за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушили охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони.
Окрім цього, в останній заяві адресованій суду «відповідь на заперечення …», представник позивачів посилається на те, що « … щодо необґрунтованого позову, то позивачі не позбавлені права звернутись повторно з зазначеним позовом, оскільки він був залишений без розгляду і вони мають намір це зробити».
А відтак, взагалі не зрозуміло, з якою метою позивачі зверталися до суду з даним позовом, і з якою метою просили даний позов за їх заявою залишити без розгляду. Тобто дії позивачів є непослідовними: у разі якщо позивачі будучи переконаними про порушення їх прав, звернулися до суду саме з метою захисту і відновлення цих прав, то чому позивачі у подальшому відмовилися від захисту цих прав, подавши заяву про залишення їх позовних вимог без розгляду.
Суд звернув увагу, що позивачі вперше звернулися з даними позовом 19.04.2024 року до Татарбунарського районного суду Одеської області (а.с.1). На підставі розпорядження в.о.голови суду №186 від 19.04.2024 року справа була передана до Саратського районного суду Одеської області (а.с.49). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 10.06.2024 року справу за підсудністю передано на розгляд до Болградського районного суду Одеської області (а.с.58).
Під час розгляду справи Болградським районним судом Одеської області представником позивачів було подано клопотання про зміну підсудності, яке було розглянуто та ухвалою суду від 28.02.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів про передачу справи за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області (а.с.173-175).
Суд не має сумнівів в тому, що вдруге з даним позовом позивачі звернуться саме до Татарбунарського районного суду Одеської області, таким чином вибираючи суд який вони бажають.
В зв`язку з неприбуттям позивачів в судове засідання, суд позбавлений можливості з`ясувати ці питання, і відповідь на ці питання не зазначені представником позивачів у клопотанні та у відповіді на заперечення.
Суд приймає до уваги той факт, що представником позивачів подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.14-19), що свідчить про те, що позивачі та їх представник погоджуються з тим, що їх позов був не обґрунтованим, та відповідач має право на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, проте на їх переконання ці витрати мають бути в набагато меншому розмірі.
До того ж в обґрунтування цього клопотання представник позивача посилається на інвалідність позивача ОСОБА_3 , та на докази які він додає до цього клопотання (а.с.19). Втім згідно Акту про відсутність вкладень секретаря суду від 24.03.2025 року «в прикріплених файлах, надісланих через систему «Електронний суд» зазначені докази на 21 аркуші відсутні» (а.с.20).
За таких підстав можна погодитись з позицією відповідача ОСОБА_1 про те, що здійснені відповідачем витрати пов`язані з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача стали підставою для вимоги про компенсацію здійснених останніми витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачів адвокат Деревенський І.Ю. одночасно з поданням відзиву на позовну заяву 04.11.2024 року подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с.83-96). Зокрема в них йдеться про те, що згідно додаткової угоди від 24.10.2024 до договору про надання правової допомоги від 24.10.2024 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку між адвокатом та клієнтом визначено вартість послуг адвоката у фіксованому розмірі в сумі 3028.00 гривень за годину роботи (а.с.113).
У справі № 922/2821/18 Верховний Суд звернув увагу, що неповідомлення учасником справи іншого учасника про попередній розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження вимог позбавляє іншого учасника можливості подати клопотання про зменшення розміру таких витрат (постанова від 21 серпня 2019 року).
Крім того, під час розгляду вказаної справи відповідач був змушений отримувати професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, ЦПК України встановлено, що:
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
ВС вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу відповідачем були надані такі документи:
- попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат відповідача ( ОСОБА_1 ) в рамках судової справи № 515/675/24 з урахуванням укладення договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24.10.2024 (а.с.113);
- додаткова угода до договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.10.2024 (а.с.5)
- ордер №1425068 від 25.10.2024 року про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Деревенським І.Ю. Кліменку В.І. (а.с.124);
- копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД № 005350 від 18.09.2024 року (а.с.96)
В примітці цього акту значиться, що розрахунок витрат визначених п.1 цього акту проведено шляхом нарахування погодинної оплати праці Захисника у розмірі 100 % (50%) від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу встановленого Законом України про Державний бюджет України на поточний рік.
Підписання цього акту є свідченням виконання робіт передбачених пунктами 1, 2 основного договору та прийняття їх Клієнтом для оплати на умовах передбачених пунктами 3, 4 додатку до основного договору від 24.10.2024 року (а.с.8-10).
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
З огляду на викладене, суд зазначає, що доводи представника позивачів про зменшення розміру стягнення витрат на оплату правничої допомоги не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають принципу розподілу витрат на правничу допомогу адвоката між сторонами.
Посилання представника позивачів на те, що дана заява (клопотання) підлягає частковому задоволеною, оскільки:
- сторони узгодили вартість однієї години роботи адвоката 3028.00 гривень, ця сума є дуже завищеною, та не відповідає стажу та досвіду адвоката;
- 3028 гривень за годину роботи« це в декілька разів більше ніж заробляє за годину Президент України та приблизно в два рази більше ніж заробляє суддя Верховного Суду;
- зазначена справа є не складною, є типовою та такою, що не потребує багато часу на ознайомлення з нею;
- в зазначеній справі не відбулось жодного судового засідання;
- при визначені розміру судових витрат повинний бути врахований майновий стан Позивачів, обидва позивача є інвалідами;
суд розцінює критично так як зазначене не підтверджено відповідними доказами, а є лише думкою представника позивачів. Наявність у позивачів інвалідності звільняє їх від сплати судового збору, втім не звільняє від відшкодування витрат на правничу допомогу іншій стороні.
Наявність інвалідності у позивачів не свідчить про те, що позивачі є малозабезпеченими особами, що вони не мають доходів, зареєстрованого рухомого і не рухомого майна на своє ім`я, негативний матеріальний стан, та суду таких доказів не надано.
Окрім цього, позивачі не зважаючи на їх матеріальний стан та інвалідність спромоглися скористатися послугами адвоката Давиденка К.В., а не послугами адвоката з Центру надання безплатної вторинної правничої допомоги.
Ініціюючи судовий спір та звертаючись до суду з позовними вимоги, позивачі мали б розуміти і усвідомлювати той факт, що інша сторона також скористається правничою допомогою.
А відтак, суд не приймає до уваги дані заперечення представника позивачів.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно клопотання (заяви) представника позивача, суд враховує певні заперечення відповідача і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.
З опису послуг вбачається, що відповідачу адвокатом Деревенським І.Ю. надавалися послуги на правничу допомогу, які полягали у здійсненні ним: консультації клієнта, вчинення підготовчих дій, спрямованих на подання відзиву на позовну заяву в суд, участь у судових засіданнях, підготовка та подача різних заяв та клопотань.
Суд дійшов висновку, що виконані адвокатом роботи, з урахуванням їх складності, тривалості судових засідань, прибував для участі в судових засіданнях до Болградського районного суду Одеської області, цілком відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу загальною вартістю 69 642.00 гривень, достатньо обґрунтований, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.
З огляду на якість поданих представником відповідача процесуальних документів, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 69 642.00 гривень, які слід стягнути з позивачів пропорційно на користь відповідача, що (на переконання суду) буде відповідати критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Положеннями ч.ч.3, 5 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Керуючись ст.ст.133, 134, 137, 141, 270, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Клопотання (заяву) відповідача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним - задовольнити.
Стягнути з позивачів:
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2
на користь відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3
69 642.00 гривень (шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок дві гривні) витрат на професійну правничу допомогу, а саме у рівних частках по 34 821.00 гривень (тридцять чотири вісімсот двадцять одній гривні) з кожного з позивачів.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя С.В. Кодінцева