Єдиний унікальний номер 725/3971/23
Номер провадження 2/725/471/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про зобов`язання здійснити знесення самочинного будівництва, -

В с т а н о в и в:

У травня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати відповідачку здійснити знесення самочинного будівництва.

В обґрунтування позову вказувала, що їй на праві власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній житловий будинок. Станом на 2015 рік по сусідству була розташована земельна ділянка відповідачки, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,100 га на якій замість одного будинку відповідачкою здійснено будівництво п`яти однотипних житлових будинків, яке здійснено всупереч будівельного паспорта, виданого ОСОБА_2 17 липня 2014 року Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. При цьому, як в будівельному паспорті, так й в повідомленні про початок будівельних робіт від 21 липня 2014 року відповідачка вказала, що вона є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку № 17.10.2001 ІІ-ЧВ № 002764.

В подальшому відповідно до технічної документації із землеустрою, розробленої у 2015 році щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 здійснила поділ земельної ділянки на чотири окремі земельні ділянки з подальшою їх реєстрацією, які згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно мають такі дані: ділянка кадастровий номер :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташована за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер :33:002:1030, площею 0,0209 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Також вказувала, що з метою захисту своїх порушених прав вона у листопаді 2015 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом приведення будівництва у відповідність та знесення самочинного будівництва й відповідно рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року та постановою Верховного суду України від 22 травня 2019 року в задоволенні її позову відмовлено, оскільки її позов про знесення самочинного будівництва є передчасним та усунути відповідні порушення будівельних норм можна шляхом корегування проекту даху, влаштування відповідних інженерно-технічних заходів. Окрім того, суд також вказав й на те, що примусове виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року у справі 725/5051/17 було розпочате лише у січні 2019 року та достовірних відомостей про те, що на час розгляду справи воно відповідачем не виконано не надано.

Разом з тим вказувала, що станом на день звернення до суду із даним позовом, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року у справі 725/5051/17, залишене без змін постановою Верховного Суду від 15 липня 2021 року, та яким зобов`язано ОСОБА_2 привести об`єкт - будівництво індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 у відповідність до будівельного паспорта від 17 липня 2014 року №486/14, який видано Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, в частині відстані від будинку, який передбачений в будівельному паспорті, до межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 таким чином, щоб мінімально допустима відстань від об`єкту до межі земельної ділянки становила не менше 1 метра від найбільш виступної конструкції стіни; привести об`єкт у відповідність до будівельного паспорта в частині відстані від капітальної стіни будинку, який передбачений в будівельному паспорті, до межі земельної ділянки позивачки таким чином, щоб мінімально допустима відстань від капітальної стіни будинку до межі земельної ділянки становила 4 метра; привести самочинне будівництво двох індивідуальних житлових будинків за адресою Ч. Порумбеску АДРЕСА_3 , які не передбачені в будівельному паспорті та які мають розташування конструкції покрівель в горизонтальній площині на рівні межі з суміжною земельною ділянкою у відповідність ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» таким чином, щоб мінімальна відстань до межі ділянки позивача від найбільш виступної конструкції стіни будинків ОСОБА_2 становила не менше 8 метрів; привести самочинне будівництво у відповідність до ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» шляхомвлаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель ОСОБА_2 на територію суміжної ділянки ОСОБА_1 ; привести самочинне будівництво у відповідність до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» шляхом розташування і орієнтації таких будинків з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості в сусідньому житловому будинку позивачки відповідачкою ОСОБА_2 не виконано.

Також зазначала, що доказами невиконання ОСОБА_2 вищевказаного рішення суду є постанови державного виконавця у ВП № 58053694, у тому числі про накладення штрафу за невиконання рішення суду та акти державного виконавця, винесені протягом 2019 року. Також невиконання рішення суду підтверджується й листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області від 9 липня 2021 року № 18-01/9-207, де вказано, що виїздом за місцем розташування об`єкта будівництва посадовими особами Інспекції встановлено, що будь-які будівельні роботи на об`єкті не проводяться, при цьому його стан, з часу виявлення факту самочинного будівництва у 2015 році, не змінився. Крім того, листом Інспекції від 7 березня 2018 року повідомлено, що наказом від 2 березня 2018 року № 9/1-18 СП скасовано повідомлення ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 ».

Вважає, що ОСОБА_2 умисно не виконує рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року шляхом бездіяльності, що полягає у незастосуванні передбачених законодавством і судовим актом заходів, необхідних для його виконання й відповідно порушує права ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном. При цьому, факт порушення прав ОСОБА_1 проведеним відповідачкою самочинним будівництвом підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 439 від 19 травня 2016 року,на який посилалися суди у справах № 725/5051/17 та № 725/6305/15-ц та якою встановлено, що будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідачкою проведено з відхиленням від проектних рішень та з порушенням норм ДБН.

Посилаючись на вказане, а також те, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду від 29 березня 2018 року та внаслідок проведення самочинного будівництва починаючи з 2015 року ОСОБА_2 порушуються її права на вільне володіння та користування належним їй на праві власності будинком та земельною ділянкою, оскільки внаслідок сусіднього будівництва відсутня нормальна вентиляція земельної ділянки і вільний доступ повітря до неї, створення вузького та закритого з усіх боків проходу, викликає сирість та падіння снігу, води з даху самочинного зведеного будинку, що значно погіршує умови господарювання та викликає тривоги через недотримання норм протипожежної безпеки та позбавляє природного освітлення, просила зобов`язати відповідачку здійснити за власний рахунок знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:002:1033, площа 0,0302 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ; ділянці кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянці кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та які мають відстань менше 1 метра від найбільш виступної конструкції стіни до межі земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0086 за адресою Ч. Порумбеску АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 здійснити за власний рахунок знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та які мають відстань менше 4 метрів від капітальної стіни до межі земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0086 за адресою Ч. Порумбеску АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 здійснити за власний рахунок знесення самочинного будівництва, а саме будинків, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:002:1033, площа 0,0302 га , розташовані за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та які мають відстань менше 8 метрів до житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :33:002:0086 за адресою Ч. Порумбеску , 15, а також стягнути судові витрати.

Не погоджуючись із поданим позовом, представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на позов, в якому просив в задоволені позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Зокрема, в обґрунтування відсутності підстав для знесення самочинного будівництва вказував, що Верховний Суд у справі № 725/6305/15-ц зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в частині знесення самочинного будівництва у зв`язку із неподанням доказів відмови ОСОБА_2 виконати рішення про приведення будівництва у відповідність до Державних будівельних норм й відповідно на підтвердження даного позову ОСОБА_1 подає ті ж самі докази, які вже були предметом дослідження та оцінки у справі № 725/635/15-ц. При цьому жодних нових доказів які б не досліджувалися попередніми судами у спорі між тими ж самими сторонами та з тих самих підстав позивачкою суду не надано.

Крім того, позивачем не надано жодного припису Інспекції щодо усунення порушень законодавства у сфері містобудування станом на 2023 року щодо земельних ділянках кадастровий номер :33:002:1033 , площа 0,0302 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, та щодо усунення порушень будівництва розташованих на них житлових будинків й відповідно до практики Верховного Суду у справі № 822/2149/18 від 29 січня 2020 суд встановив, що у разі якщо особа у встановлений у приписі строк добровільна не виконала вимоги, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинного будівництва, а тому вимоги позивачки за відсутності встановленого факту порушення та приписів є безпідставними. Також позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її прав проведеним відповідачкою на земельних ділянках :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташованих за адресою АДРЕСА_2 ; :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; та :33:002:1031, площею 0,0267 га самочинного будівництва, а тому посилаючись на вказане просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України).

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходомсудового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п.«г», «е» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

При цьому, у ч.1 ст.375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Разом з тим, за приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, за змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п.71)).

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п.«б» ч.3 ст.152 ЗК України).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та розташованого та вказаній ділянці житлового будинку (а.с. 153-154, т. 1).

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 станом на 2015 рік була власником земельної ділянкиз кадастровим номером :33:002:1009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

В подальшому у 2019 році відбувся поділ земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:1009, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічною документацією із землеустрою, на чотири окремі земельні ділянки з подальшою їх реєстрацією, які згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно мають такі дані: ділянка кадастровий номер :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташована за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер :33:002:1030, площею 0,0209 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що на належній ОСОБА_2 земельній ділянці остання станом на 2015 рок здійснила будівництво, на здійснення якого останньою було одержано 17 липня 2014 року будівельний паспорт, відповідно до якого гранично допустима висота будівлі - 11 м, відстані від об`єкта, який проектується до меж червоних ліній регулювання забудови повинні становити не менше 3 м., мінімально допустимій відстані від об`єкта, який проектується до меж земельної ділянки - не менше 1 м. від найбільш виступної конструкції стіни до меж земельної ділянки; мінімально допустимі відстані від об`єкта, який проектується до існуючих будинків і споруд - 8 м (а.с. 6-9, т. 1).

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_2 вищевказане будівництво по АДРЕСА_1 . Порумбеску, 13 проведено з порушенням вимог ДБН, чим порушено права суміжного землевласника будинковолодіння АДРЕСА_1 . Порумбеску ОСОБА_1 й відповідно даний факт встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 3 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом приведення у відповідність будівництва, знесення самочинного будівництва у справі № 725/6305/15-ц, (а.с.33-35). Крім того, судом також встановлено, що відповідачкою споруджено не один житловий будинок, а п`ять.

Також з дослідженого судами висновку судової будівельно-технічної експертизи №439, складеного 19.05.2016 року, який оцінювався судами під час розгляду справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою (справа № 725/5051/17) та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва (справа № 725/6305/15-ц) будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3 проведене з відхиленням від проектних рішень. Згідно проекту відстань від капітальної стіни будинку до межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 . Порумбеску має становити 4 м, відступ від червоної лінії забудови має складати 3 м. Фактично відстань від капітальної стіни будинку до межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 складає 0,6м - 0,75 м. Відступ від червоної лінії забудови відсутній. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 ведеться будівництво ще чотирьох будинків, які не передбачені проектом. Конструкції покрівель двох будинків в горизонтальній площині розташовані на рівні межі з сусіднім будинковолоднінням.

Згідно ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», з п. 3.25* «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.»

Згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», п.2.17 «Дахи слідпроектувати з організованим водостоком згідно з ДБН В 2.6-14. В разі організації зовнішнього водостоку повинні бути передбачені заходи, які виключають утворення і падіння полою.»

При обстеженні виявлено, що відстань від будинку на території ділянки № НОМЕР_1 (з віконними прорізами), що розташований навпроти будинку АДРЕСА_1 (з віконними прорізами) становить 2,5 м Згідно ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудоваміських і сільськихпоселень (додаток 3.1 «Протипожежнівимоги») відстані між будинками мають бути: між будинками III ступенів вогнестійкості - 8 м; міжбудинками І, II та III ступеніввогнестійкості - 8 м; міжбудинками І, II та І, II ступеніввогнестійкості - 6 м;

Будівництво, яке здійснюється по АДРЕСА_1 порушує права ОСОБА_1 , як суміжного власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 наступним чином: розташування будівель будинковолодіння АДРЕСА_3 на відстані 0,6м - 0,75 м від межі з дахом в бік будинковолодіння АДРЕСА_1 сприяє стіканню атмосферних опадів з покрівлі на територію ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 . В холодні пори року стається падіння снігу з даху на територію ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 .; щільність забудови на ділянці по АДРЕСА_3 сприяє затіненню ділянки АДРЕСА_1 та з врахуванням стікання дощових опадів на земельну ділянку АДРЕСА_1 сприяє зволоженості земельної ділянки та , погіршує умови господарювання на власній земельній ділянці; наявність віконних прорізів в будинках, що виходять у бік суміжної ділянки № НОМЕР_2 порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а..с143-151, т 1).

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівцівід 29.03.2018 року у справі № 725/5051/17, яке набрало законної сили 08.08.2018 року ( а.с. 44- 75, т. 1), позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 привести об`єкт будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до будівельного паспорта від 17.07.2014 року № 486/14, в частині відстані від будинку, який передбачений в будівельному паспорті, до межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 таким чином, щоб мінімально допустима відстань від об`єкта до межі земельної ділянки становила не менше 1 м. від найбільш відступної конструкції стіни; в частині відстані від капітальної стіни будинку, який передбачений в будівельному паспорті, до межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 таким чином, щоб мінімально допустима відстань від капітальної стіни будинку до межі земельної ділянки становила не 4 м.

Також зобов`язано ОСОБА_2 привести самочинне будівництво двох індивідуальних житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 які не передбачені будівельним паспортом, та які мають розташування конструкції покрівель в горизонтальній площині на рівні межі з суміжною земельною ділянкою за адресою: Ч. Порумбеску, 15,у відповідності до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень`в частині протипожежного розриву між самочинними будинками і будинком ОСОБА_1 , який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином, щоб мінімальна допустима відстань між кожним будинком становила 8 метрів, а також, щоб мінімальна відстань до межі ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від найбільшої виступної конструкції стіни ОСОБА_5 становилане менше 1,0 м.; шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель ОСОБА_2 на територію суміжної ділянки ОСОБА_1 .

Крім того, зобов`язано ОСОБА_2 привести самочинне будівництво двох індивідуальних житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 , які не передбачені будівельним паспортом, та які мають розташування конструкції покрівель в горизонтальній площиніна рівні межі з суміжною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ,у відповідності до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» шляхом розташування і орієнтації таких будинків з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та нормосвітленості в сусідньому житловому будинку ОСОБА_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки вищевказане рішення ОСОБА_2 добровільно не виконала, позивачка повторно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила про значення самочинного будівництва, однак рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 3 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва відмовлено, оскілки станом на час розгляду справи та звернення до суду позивачем не надано доказів на підтвердження відмови ОСОБА_2 від здійснення перебудови згідно іншого рішення суду та у зв`язку із відсутністю доказів щодо звернення позивачки із заявою про примусове виконання рішення й відповідно на час розгляду справи належних доказів щодо невиконання рішення суду не надано суду ( а.с. 33-39, 40-43, т. 1)

Також судом встановлено, що з метою примусового виконання вищевказаного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівцівід 29.03.2018 року у справі № 725/5051/17 ОСОБА_1 звернулася до Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою про примусове виконання рішення суду та постановою виконавця від 11 січня 2019 року відкрито виконавче провадження із наданням боржнику строк на добровільне виконання рішення суду протягом 10 робочих днів ( а.с 76-82, т. 1).

8 лютого 2019 року державним виконавцем складено акт, згідно якого виходом за адресою Ч. Порумбекску, 13 встановлено, що боржником в наданий термін рішення суду не виконано (а.с. 83) й відповідно державним виконавцем винесено постанову від 11 лютого 2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн. ( а.с. 85-87, т. 1).

5 березня 2019 року державним виконавцем повторно складено акт , згідно якого виходом за адресою Ч. Порумбекску, 13 встановлено, що боржником станом на день виходу рішення суду не виконано ( а.с. 88) й відповідно державним виконавцем винесено повторно постанову від 6 березня 2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання рішення суду в розмірі 3400 грн. ( а.с. 90-91, т. 1).

3 травня 2019 року державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду виконати без участі боржника неможливо, оскільки це призведе до руйнування всієї конструкції (а.с. 92, т. 1)

В подальшому, 3 травня 2019 року державний виконавець звернувся до Чернівецького ВП ГУНП із повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності за ст.. 382 КК України ( а.с. 93-96, т.1). Відомості щодо подальшого руху даного кримінального проводження в матеріалах справи відсутні.

6 травня 2019 року державним виконавцем на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого лист № 725/5051/17, видного судом 19 жовтня 2018 року у зв`язку із тим, що рішення суду у спосіб і порядок, визначений виконавчим листом без участі боржника не можливо, оскільки усунення перешкод зазначених у виконавчому документі потягне за собою руйнування всієї конструкції будови ( а.с.98-100, т. 1). При цьому, дана постанова позивачкою не осаджувалася та доказів її скасування суду не надано.

4 листопада 2021 року державним виконавцем повернуто повторно пред`явлений виконавчий лист ОСОБА_1 без прийняття до виконання у зв`язку із неможливістю розпочати виконавче провадження, яке було повернуто ( а.с. 101-102, т. 1).

Крім того, з відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 9 липня 2021 року, наданої позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог убачається, що у 2017 році посадовими особами Інспекції установлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Порумбеску 13 розпочато будівництво п`яти житлових будинків. В свою чергу, на той час, відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за вищевказаною адресою зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку - замовник ОСОБА_2 , яке в подальшому Інспекцією було скасовано. Крім того, у 2019 році відбувся поділ земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:1009 площею 0,1000 га по АДРЕСА_3 та в результаті поділу утворились: земельна ділянка з кадастровими номерами :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташована за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; ділянка кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер :33:002:1030, площею 0,0209 га, розташована у АДРЕСА_1 .

При цьому, на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2 управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 11 жовтня 2019 року видано будівельний паспорт № 2248/19 на будівництво індивідуального житлового будинку та відповідно до реєстру будівельної діяльності за адресою Ч. Порумбеску, 13-В зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єкті «Будівництво індивідуального житлового будинку», замовник ОСОБА_2 .

Разом з тим, виїздом за місцем розташування вказаного об`єкту посадовими особами Інспекції встановлено, що будь-які будівельні роботи на об`єкті не проводяться, при цьому його стан з часу виявлення факту самочинного будівництва у 2015 році не змінився. В свою чергу, візуальним оглядом також встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 будь-які будівельні роботи не проводяться і земельна ділянка з кадастровим номером :33:002:1033, площа 0,0302 вільна від забудови. З огляду на вищевказане,а також на те що стосовно житлових будинків, які розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_2 наявне судове рішення, яке набрало законної сили та встановлено факт самочинного будівництва під час судового розгляду, у Інспекції відсутні підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо забудови вищевказаних чотирьох земельних ділянок ( а.с. 103-105, 106 т. 1)

Також судом встановлено, що у відношенні відповідачки ОСОБА_2 9 грудня 2015 року, 8 серпня 2017 року, 21 серпня 2017 року за результатами планової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва індивідуального житлового будинку за адресою Ч. Порумбеску, 13 були виявлені порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», складено протокол про притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-42 КУпАП та винесено відповідні приписи (а.с. 105-106, 114-116,125-127, т. 1), а постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 22 серпня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42КУпАП та накладено штраф в розмірі 5100 грн (а.с.135-137)

Так, у статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечитьзагальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Зокрема, вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якідії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Зокрема, звертаючись до суду із позовом про знесення самочинного будівництва, позивачка вказувала, що ОСОБА_2 не було виконано рішення суду в частині приведення даного будівництва до відповідності із нормами будівельного законодавства й відповідно дане самочинне будівництво порушує її права як суміжного землевласника на вільне володіння та користування належним їй на праві власності будинком та земельною ділянкою, оскільки внаслідок сусіднього будівництва відсутня нормальна вентиляція земельної ділянки і вільний доступ повітря до неї, створення вузького та закритого з усіх боків проходу, що викликає сирість та падіння снігу, води з даху самочинного зведеного будинку й відповідно значно погіршує умови господарювання та викликає тривоги через недотримання норм протипожежноїбезпекита позбавляє природного освітлення, а тому дане самочинне будівництво підлягає знесенню.

Так, частиною 1 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У ч.4 ст.376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому, відповідно до ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст.391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4 ст.376 ЦК України).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених ст.ст.391, 396 ЦК України, ст.103 ЗК України., а тому доводи відповідача в тій частині, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем є безпідставними й відповідно позивачка як власник суміжної земельної ділянки , права якої порушено самочинним будівництвом має право заявити, зокрема негаторний позов про знесення самовільно спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна.

При цьому, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18 та від 10 квітня 2020 року у справі №344/4319/16-а зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

У постанові від 27 червня 2022 року (справа № 723/2158/19) Верховний Суд дійшов висновку «…що згідно з ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

При цьому, збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС 638/6655/16-ц від 04.08.2020 року.

Крім того, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 та постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18).

При цьому, положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК Українипередбачено, щокожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК Українидоказування не можеґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказуокремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їхсукупності.

Зокрема, як вже було встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Порумбеску 13 розпочала будівництво житлового будинку на підставі будівельного паспорта від 17 липня 2014 року, відповідно до якого гранично допустима висота будівлі - 11 м, відстані від об`єкта, який проектується до меж червоних ліній регулювання забудови повинні становити не менше 3 м., мінімально допустимій відстані від об`єкта, який проектується до меж земельної ділянки - не менше 1 м. від найбільш виступної конструкції стіни до меж земельної ділянки; мінімально допустимі відстані від об`єкта, який проектується до існуючих будинків і споруд - 8 м . Однак в подальшому даний будівельний паспорт був скасований.

Однак, внаслідок проведеного ОСОБА_2 будівництва, яке розпочате на підставі відповідного будівельного паспорта, на належній їй на праві власності земельній ділянці, було збудовано п`ять житлових будинків, замість одного, які в свою чергу збудовані із порушенням будівельних норм і правил, та даний факт встановлено судовим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.03.2018 року у справі № 725/5051/17, яке набрало законної сили та яким зобов`язано відповідача привести будівництво у відповідність до норм та правил будівельного законодавства.

В подальшому ОСОБА_2 проведено поділ належної їй на праві власності земельної ділянки за адресою Ч. Порумбеску, 13 на чотири окремі земельні ділянки із присвоєнням кожній із них окремого кадастрового номеру та поштової адреси.

При цьому, з наданого відповідачем будівельного паспорта№ 2248/19 від 11 жовтня2019 року на забудову однієї із земельних ділянок з кадастровим номером :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , виданого управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на будівництво індивідуального житлового будинку, в якому зокрема містяться вимоги вимоги щодо забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.247-261, т. 1) та доданої схеми до даного будівельного паспорта убачається розташування на даній земельній ділянці будинку під АДРЕСА_4 , а також ще 4 будинки, розташовані на суміжних земельних ділянок.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо прив`язки кожного із будинків до конкретної земельної ділянки й відповідно встановити який саме із п`яти будинків збудовано з порушенням будівельних норм та правил, про що було заначено в рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року, а також встановлено відповідним висновком експерта, проведеним в ході розгляду вищевказаної справи та на якій саме земельній ділянці він розміщений, суд позбавлений можливості.

Зокрема, унаданому висновку експертизи та рішенні Першотравневого районного суду від Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.03.2018 року у справі № 725/5051/17 ОСОБА_1 також відсутні дані щодо розмірів самовільно збудованих об`єктів та прив`язки розміщення кожного з будинків до певної земельної ділянки із відповідним кадастровим номером, а встановлені лише загальні висновки щодо невідповідності самочинного будівництва будинків будівельним нормам та правилам, без зазначення конкретних об`єктів нерухомого майна (індивідуально визначених будинків),будівництво якого здійснено із порушенням, а також зобов`язано привести об`єкт будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до будівельного паспорта від 17.07.2014 року № 486/14.

При цьому, як убачається листа Інспекції, наданого позивачем, при візуальному огляді встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 будь-які будівельні роботи не проводяться і земельна ділянка з кадастровим номером:33:002:1033, площа 0,0302 вільна від забудови.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Для з`ясування вказаних обставин справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо.

Проте, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін та предмет доказування й відповідно існування необхідності з`ясування питань, які виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, в справі можливо було призначити експертизу, однак під час розгляду справи такого клопотання жодна із сторін, у тому числі й позивачка, не заявляла.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів встановлення ідентифікуючих ознак щодо кожної з трьох земельних ділянок та ідентифікуючих ознак щодо розташованого на них будівництва, розмірів самовільно збудованих об`єктів, їх кількості та призвязки розміщення кожного з будинків до конкретної земельної ділянки із відповідним кадастровим номером, у тому числі й доказів щодо кожного індивідуально визначеного та самочинно збудованого будинку, зокрема в частині їх невідповідності будівельним нормам та правилам, а відтак й доказів порушення прав позивачки, а відсутність таких обов`язкових даних унеможливить подальше виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів з приводу того, які конкретно будинки та на якій саме земельній ділянці із відповідним кадастровим номером зі збудованих відповідачем є таким будівництвом, що здійснено із порушенням будівельним норм та правил й відповідно порушує права позивачки,а тому підлягають знесенню, як й доказів того, що саме будинки, які розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами :33:002:1033, площа 0,0302 га, розташована за адресою АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_5 ; кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_5 збудовані з порушенням будівельних норм та правил й відповідно рішенням суду ОСОБА_2 була зобов`язана привести будівництво саме цих будинків у відповідність до будівельних норм та правил, як й належних та допустимих доказів того, що наданим суду висновком експерта встановлено невідповідність будівництва будівельним нормам саме цих будинків, які розташовані на земельних ділянках, вказаних позивачкою.

Без такої ідентифікації усунути перешкоди позивачці в користуванні земельною ділянкою, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованих житлових будинків - не має можливості, оскільки в такому випадку за рішенням суду захист порушеного права буде не конкретним, а абстрактним, у випадку відсутності добровільного виконання унеможливить його примусове виконання.

Враховуючи відсутність ідентифікуючих ознак щодо кожного із будинків, розташованих на трьох земельних ділянках, про знесення яких ставить питання позивачка, останньою суду також не надано доказів неможливості здійснення перебудови саме самочинно зведених житлових будинків, які розташовані саме на земельних ділянках .з кадастровими номерами :33:002:1033, площа ,0302 га , розташована за адресою АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :33:002:1032, площа 0,0222 га, за адресою АДРЕСА_5 ; кадастровий номер :33:002:1031, площею 0,0267 га, АДРЕСА_5 та про відмову відповідачки від її проведення.

Також слід зазначити, що законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання, а також те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (IvanovaandCherkezov v. Bulgaria) (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника.

За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин сторін та норми права, що їх регулюють, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 776-78, 81,82, 89 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 376 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про зобов`язання здійснити знесення самочинного будівництва, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало