Дата документу 11.03.2025Справа № 554/8946/24
Провадження № 2/554/887/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Тоцької К.А.,

представника позивача адвоката Хлистун І.М.,

представника відповідача адвоката Прохур Н.І.,

розглянувши в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

23.08.2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В позовній заяві позивачка прохала стягнути з ОСОБА_3 на її користь Позивача1 ОСОБА_1 , що потерпіла від злочину, витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що разом складає 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Також, прохала стягнути з ОСОБА_3 , на користь Позивача2 ОСОБА_2 , що потерпіла від цього злочину, витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. та моральної шкоди розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що разом складає 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що Октябрським районним судом м. Полтави розглядалося кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за №0000305 від 28.05.2023 р.

Позивачі отримали шкоду здоров`ю та моральну шкоду внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач не відшкодовує шкоду в добровільному порядку, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.09.2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 року закрито підготовче судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення та прохала позовні вимоги задовільнити.

Представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Потерпілим по кримінальному правопорушенню, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за №0000305 від 28.05.2023 р. визнано ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 , ні малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілими в даному кримінальному провадженні не визначені.

Тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є наслідком дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України «шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.»

З цих підстав, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 не були визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000305 від 28.05.2023 р., тому їх позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши матеріали цивільної справи, кримінального провадження №0000305 від 28.05.2023 р., дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, дослідивши відеозапис подій 27.05.2023 року, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала

Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року відповідача ОСОБА_3 визнано винуватим за ч.1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 15 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правову допомогу та стягнуто на користь ОСОБА_2 15 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 01.02.2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27.05.2023 року близько 16 годин, ОСОБА_3 , перебуваючи в магазині «Квіти та повітряні кульки», за адресою АДРЕСА_1 на грунті неприязнених відносин, в ході конфлікту, розпилив в область обличчя ОСОБА_4 речовину з балончика «Перець-4», чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року скасовано в частині вирішення цивільного позову щодо витрат на правову допомогу ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Згідно відеозапису подій 27.05.2023 року, дослідженим в судовому засіданні 11 березня 2025 року, Хомлюк розпилив в область обличчя ОСОБА_4 речовину з балончика «Перець-4», 27.05.2023 року в присутності його дружини ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_2 , чим спричинив останнім легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 464 від 09.06.2023 ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: опіку, гіперемії, набряку шкіри та ПОВІК кон`юнктиви очей, що утворився від дії хімічного агенту, які згідно висновку кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Разом з тим, внаслідок травмуючих подій дитина отримала значний психологічний стрес.

Згідно висновку № 462 від 12.06.2023 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: опіку, гіперемії, набряку шкіри та повік кон`юнктиви очей, який утворився від дії хімічного агенту, які згідно висновку кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Ураховуючи, що вина ОСОБА_3 доведена, тому наявні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню завданої шкоди позивачці ОСОБА_1 , позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині .

Доводи позивачки, що тілесні ушкодження, які були виявлені у неї, ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є наслідком неправомірних дій ОСОБА_3 27.05.2023 року, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджені належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілих, тяжкість отриманого ушкодження, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілої. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи те, що події вчинення злочину відповідачем, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, завдання тілесних ушкоджень їй та відносно її малолітньої дитини, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач та дитина від тілесних ушкоджень, характер немайнових витрат, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., оскільки цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань позивачці та є достатнім для розумного задоволення їх потреб.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відтак, суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу позивачці в розмірі 5 000,00 грн.

Вимоги щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу на користь малолітньої ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, з огляду на те, що неможливо визначити розмір моральних страждань дитини такого віку та надати представником їй правову допомогу, так як договір про надання правової допомоги з малолітньою дитиною не укладався.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 82, 141, 263-265, 268, 280-282, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30000 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., всього 35000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь малолітньої дитини ОСОБА_2 - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2025 року.

Суддя Н.В.Тімошенко