КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/17687/23

27 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Доценка Олександра Вікторовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що позивачем було передано в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 66 500,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2023року становить 2 431 811,90 грн.

Вказує на те, що на підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 12 листопада 2012 року без вказівки терміну повернення, практично по першій вимозі.

Зазначає, що її неодноразові звернення щодо повернення коштів відповідач не реагував.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 66 500,00 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 01 жовтня 2023 року становить 2 431 811,90 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 41 400 дол. США (сорок одна тисяча чотириста дол.США) та сплачений судовий збір в розмірі 8 366,89 грн. .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 січня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Доценко Олександр Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 41 400,00 дол. США та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 21 400,00 дол. США.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідач у відзиві, частково визнав позовну заяву - визнав борг у сумі 21 400 доларів США (в еквіваленті на національну валюту України - гривню становить 782 568,04 грн.) і заперечував - в частині наявності боргу у розмірі 45 100 доларів США, оскільки в цій частині борг повернуто.

Вказує на те, що частково задовольняючи позов суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 повернув частину боргу в розмірі 24100 доларів США. Дану обставину визнала позивачка та відповідно підтримала позовні вимоги в розмірі 42 400 доларів США.

Зазначає, що в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про виклик свідків, оскільки свідки могли повідомити про обставини повернення частини боргу, проте суд першої інстанції не розглянув подане клопотання та не перевірив обґрунтованість наведених доводів.

03 березня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Лічмана О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що розрахунок боргу відповідача зроблений позивачем є по суті не розпискою, а особистими записами позивача, на що також звернув увагу суд першої інстанції.

Вказує на те, що сума коштів, яку позивач в своєму розрахунку прописувала, як повернення боргу відповідачем в розмірі 20 000 доларів США за 30.11.2017 року є саме тією сумою, яку вона вважала відповідач повернув її сину за розпискою від 30.11.2017 року. Сума в розписці від 30.11.2017 року відрізняється на 1000 доларів США лише через те, що попередня домовленість була на повернення суми в розмірі саме 20000 доларів США, однак в подальшому син позивачки з відповідачем домовились на суму 21000 доларів США, при цьому, що син позивача позивачу дану інформацію забув повідомити. Даний факт, що це саме одна й та сума підтверджується і тим, що і в розрахунку позивача дата повернення 20 000 доларів США стоїть 30.11.2017 року і в розписці, яку син позивача надав відповідачу на суму 21000 дата теж 30.11.2017 року.

З урахуванням вище викладеного просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Лічман О.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Доценко О.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 передала в борг відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 66 500,00 дол. США, зазначені обставини підтверджуються копіями розписок. (а.с. 12)

До позовної заяви позивачем було надано її розписку в якій зазначено: «дав ОСОБА_3 12.01.17 р.- 1000,00 дол. США; 09.08.17 р.- 1000,00 дол. США; 30.11.17 р.- 20 000,00 дол. США; 25.06.18 р.- 1000,00 дол. США; 16.10.19 р.- 500,00 дол. США; 06 місяць 20 р.- 500,00 дол. США; 09 місяць 21 р.- 500,00 дол. США; 05.01.22 р.- 500,00 дол. США;

Борг на 2023 рік 42 400,00 дол. США без %»

Відповідно до копії розписки від 30 листопада 2017 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 21 000,00 дол. США в рахунок погашення боргу перед його матір`ю ОСОБА_2 . Гроші призначені для купівлі квартири для його сім`ї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що позивачем доведено у встановленому процесуальним законом порядку обставини, що підлягають доказуванню у справі: факт укладення договору позики, який оформлено у виді боргової розписки, датованої 12 листопада 2016 року, та передачі позивачем відповідачу коштів на його виконання. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачем повернуто грошові кошти в розмірі 25 100 дол.США.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отриманих від позивача коштів у загальному розмірі 41 400 доларів США, в тому числі й після звернення до суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості. Доказів протилежного (а саме повернення ще додатково 20000 дол.США) відповідач суду не подав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Покази свідків в даному випадку є неналежними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 передала в борг відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 66 500,00 дол. США, зазначені обставини підтверджуються копіями розписок. (а.с. 12)

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні в суді першої інстанції 08 жовтня 2024 року позивач підтвердила факт того, що 30 листопада 2017 відповідачем передавили грошові кошти у розмірі 21 000,00 дол. США в рахунок погашення боргу. Зазначені кошти були передані відповідачем сину позивачки.

Також позивач підтвердила факт того, що відповідач частково повернув грошові кошти, а саме 12.01.2017 року- 1000,00 дол. США; 09.08.2017 року- 1000,00 дол. США; 25.06.2018 року- 1000,00 дол. США; 16.10.2019 року- 500,00 дол. США; в червні 2020 року- 500,00 дол. США; в вересні 2021 року- 500,00 дол. США та 05.01.2022 року- 500,00 дол. США.

Суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що на виконання своїх боргових зобов`язань відповідач на користь позивача сплатив грошові кошти у розмірі 25 100 дол.США. , а тому непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 41 400,00 дол. США.

Доводи відповідача відносно того, що 30 листопада 2017 року відповідач сплатив на користь позивача 41 000,00 дол. США з яких 20 000,00 дол. США відповідач повернув позивачу, а 21 000,00 дол. США відповідач повернув сину відповідача в рахунок погашення боргу перед позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів передачі грошових коштів у розмірі 20 000,00 дол. США безпосередньо позивачу. Позивач ОСОБА_2 заперечувала факт отримання грошових коштів та зазначала, що 30 листопада 2017 року відповідач передав її сину грошові кошти у розмірі 21 000,00 дол. США.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про виклик свідків, оскільки свідки могли повідомити про обставини повернення частини боргу, проте суд першої інстанції не розглянув подане клопотання та не перевірив обґрунтованість наведених доводів, колегія суддів відхиляє, оскільки з звукозапису судового засідання 08 жовтня 2024 року встановлено, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про виклик в судове засідання свідків, оскільки позивач визнала факт того, що відповідач 30 листопада 2017 року передавав грошові кошти сину позивача у розмірі 21 000,00 дол. США в рахунок погашення боргу.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Доценка О.В.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Доценка Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року

Головуючий: Судді: