Справа № 487/520/25
Провадження № 2-о/487/81/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

присяжних: Старчеуса Г.Ю., Возій С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , Миколаївська міська рада про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , Миколаївська міська рада про визнання особи безвісно відсутньою. Заява мотивована тим, що заявник є мамою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала разом з ним до часу зникнення. У 2019 році син вийшов з дому та не повернувся. З ним був втрачений зв`язок. За увесь час жодних відомостей про сина не було. Розшук працівниками поліції результату не дав. А тому заявник звернулася до суду та просить визнати сина безвісно відсутнім.

Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та просила заяву задовольнити. Додатково суду пояснила, що син залишав місце свого проживання без будь якого повідомлення і в 2018 році, проте згодом повернувся. Був учасником АТО. Розлучився. В розмовах скаржився, що його життя склалося не так як він того бажав.

Заінтересовані особи подали заяви про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти заявлених вимог не поступило.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що з 1996 року проживає із заявницею в одному під`їзді будинку. Їхні сини зростали разом та товаришували. Востаннє бачила ОСОБА_4 приблизно 6-7 років тому. Окрім самостійних пошуків, мати ОСОБА_4 заявниця у справі, звернула до працівників поліції, які опитували сусідів та знайомих щодо обставин його зникнення. Не зважаючи на розірвання шлюбу, ОСОБА_4 підтримував стосунки з сином, який постійно приїздив до нього на літні канікули. Однак, після зникнення ОСОБА_4 ні з ким не виходив на зв`язок, навіть не був на похороні батька, який помер у 2019 році. Жодних відомостей про нього немає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснили, що тривалий час проживає на одному поверсі того ж будинку із заявницею. Їй відомо про те, що син заявниці ОСОБА_4 у 2014 році був учасником АТО і з того часу змінився у поведінці. Став уникати спілкування з сусідами, друзями, з якими раніше підтримував стосунки. Розлучився. У 2018 році тривалий час не з`являвся по місцю проживання без будь-яких пояснень. Влітку 2019 року він знов зник, а згодом захворів його батько. Усі сусіди, спілкуючись між собою, були домовлені про повідомлення ОСОБА_4 про стан батька, у разі зустрічі з ним. Проте, навіть, коли батько помер, ОСОБА_7 не з`явився. З того часу його ніхто більше не бачив. Свідкові відомо, що його пошуками займаються правоохоронні органи, оскільки працівники поліції опитували усіх знайомих та сусідів щодо обставин його зникнення.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши докази, суд ураховує наступне.

Відповідно до вимогст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Судом встановлено, що заявниця є мамою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 проживав разом з матір`ю, за зареєстрованим місцем проживанням - у м. Миколаєві в квартирі АДРЕСА_1 . Розлучений. Іншої сім`ї не мав. Син ОСОБА_4 приїздив до батька на літні канікули. У серпні 2019 року, відправивши свого сина до матері у м. Житомир, ОСОБА_4 наступного дня вийшов з дому та більше не повертався. Будь який зв`язок з ним було втрачено. На телефонні дзвінки не відповідав, а згодом зв`язок взагалі було втрачено. Усі його документи, які посвідчують особу, а саме: свідоцтво про народження, паспорт громадянина України та військовий квиток залишилися вдома. Вказані документи були надані в судовому засідання для огляду, а їх копії містяться в матеріалах справи. Самостійні пошуки та очікування заявниці нічого не дали. Оскільки, після участі у 2014 році в АТО, ОСОБА_4 вже залишав домівку та зникав на тривалий час у 2018 році, заявник не одразу звернулася до поліції, маючи надію на повернення сина.

У 2023 році за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження №0000711 від 25.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Наразі досудове розслідування триває. Органом досудового розслідування проводяться слідчі та розшукові дії, направлені на місцезнаходження ОСОБА_4 , які на даний час результату не дали. Дане підтверджується відповідними повідомленнями, адресованими заявниці, слідчим відділом НП України ГУНП в Миколаївській області Миколаївського районного управління поліції 3Д-522/50-2024 від 16.05.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько зниклого безвісти ОСОБА_4 ОСОБА_8 . ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги майна померлого за законом та вважається таким, що прийняв спадщину. Спадщина належить ОСОБА_4 з часу її відкриття (ст. 1268 ЦК України), але спадкові права не оформлені через відсутність ОСОБА_4 .

Заявниця ОСОБА_1 оформила право власності на спадкове майно, отримавши відповідне свідоцтво. Оскільки інша частка в майні спадкової квартири АДРЕСА_1 , належить синові, заявник бажає встановити опіку над цим майном, а тому змушена звернутися до суду з даною заявою.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що проживають в одному під`їзді із заявницею та знають її тривалий час. Їм відомо про те, що син заявниці ОСОБА_4 у 2014 році був учасником АТО і з того часу змінився у поведінці. Став уникати спілкування з сусідами, друзями, з якими раніше підтримував стосунки. Розлучився. У 2018 році тривалий час не з`являвся по місцю проживання без будь-яких пояснень. Влітку 2019 року він знов зник, а згодом захворів його батько. Усі сусіди, спілкуючись між собою, були домовлені про повідомлення ОСОБА_4 про стан батька, у разі зустрічі з ним. Проте, навіть, коли батько помер, ОСОБА_7 не з`явився. З того часу його ніхто більше не бачив. Свідкам відомо, що його пошуками займаються правоохоронні органи, оскільки працівники поліції опитували усіх знайомих та сусідів щодо обставин його зникнення.

Показання свідків узгоджені між собою та підтверджують обставини, зазначені у заяві.

Таким чином, з досліджених доказів та пояснень заявника встановлено, що станом на сьогодні з дня останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_4 минуло більше п`ти років.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні докази, суд прийшов до переконання, що вони є належними, а в сукупності достатніми для висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше п`яти років відсутній за місцем свого проживання і будь-які відомості щодо його місця знаходження відсутні, а тому його слід визнати безвісно відсутнім.

За цих обставин заява підлягає задоволенню.

Водночас суд вважає за необхідне роз`яснити заявникові, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 76-81, 293, 294, 305, 308, 263-265, 352,354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву.

Визнати безвісно відсутнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, який значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважати безвісно відсутнім ОСОБА_4 з дня набрання рішенням законної сили.

Роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Миколаївська міська рада, , адреса місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя: К.М. Скоринчук

Присяжні:

Г.Ю. Старчеус,

С.А. Возій