КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2-6016/11 Головуючий у суді першої інстанції - Сенюта В.О.
Номер провадження № 22-ц/824/5881/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), поданою представником Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії та бездіяльність посадової особи органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність посадової особи органу примусового виконання, у якій просив суд: визнати оскаржувану бездіяльність Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) неправомірною; зобов?язати Деснянський ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт, накладений у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на все його майно та повідомити його та суд про виконання ухвали.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що 27 травня 2016 року старшим державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6016/11, виданого Деснянським районним судом міста Києва.

Зазначає, 08 грудня 2017 року винесена постанова про арешт його майна. В подальшому, 18 грудня 2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 08 грудня 2020 року.

Вказує, АТ «ПУМБ» відступило право грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Цикл Фінанс», про що його було повідомлено 23 липня 2024 року та запропоновано сплатити заборгованість у розмірі 134 010,70 грн.

Так, зауважує, в той же день, він сплатив на рахунок ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість у розмірі 134 010,70 грн. На підставі чого, ним було отримано довідку від ТОВ «Цикл Фінанс» про відсутність заборгованості за кредитним договором №6527944 від 04 липня 2008 року.

Зазначає, що він 12 серпня 2024 року звернувся до Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з усього належного йому майна, яке накладено 18 грудня 2017 року постановою державного виконавця під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Проте, наголошує, 15 серпня 2024 року він отримав відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

Звертає увагу суду, 10 вересня 2024 року він повторно звернувся до Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту, але станом на 30 вересня 2024 року відповідь не отримав. Так, 30 вересня 2024 року він втретє звернувся із заявою про зняття арешту.

Вважає, що не зняття арешту з майна порушує його права, визначені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950.

На підставі викладеного, заявник був вимушений звернутися до суду для врегулювання спірного питання у судовому порядку, задовольнивши скаргу у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Визнано бездіяльність Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - протиправною. Зобов`язано Деснянський ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт із всього майна ОСОБА_1 , що накладений в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) - Горбатовський І.А. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні апелянта перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6016/11 про стягнення із заявника заборгованості за договором кредиту від 04 липня 2008 року в розмірі 96 900, 14 дол. США та 40234, 80 грн на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Вказує, 15 листопада 2017 року державним виконавцем з урахуванням положень ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні у розмірі 260 773, 97 грн.

18 грудня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно.

Наголошує, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення скарги заявника, оскільки хоча державним виконавцем виконавчого органу і була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, проте на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» при направленні виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби підстави для припинення арешту відсутні, тому апелянт вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Звертає увагу суду, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, отже, і арешт не знімається. Вказує, дана правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 202/1182/22 від 29 березня 2023 року.

Таким чином, представник апелянта зазначає, що не стягнення виконавчого збору у розмірі 250 032, 10 грн, який стягується з боржника до Державного бюджету України, унеможливлює зняття арешту з майна боржника.

Вказує, станом на день подання апеляційної скарги у апелянта відсутні відомості про сплату виконавчого збору у сумі 250 032, 10 грн, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених в ухвалі суду.

Представник Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) - Горбатовський І.А., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 131,132) до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Стягувач у справі ТОВ «Цикл фінанс» також будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 130) до суду апеляційної інстанції не з`явився .

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 23.02.2012 Деснянський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 2-6016/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту від 04.07.2008 в розмірі 96900,14 доларів США та 40234,80 грн. на користь ПАТ «ПУМБ».

27.05.2016 постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Логвинською К.Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6016/11 Деснянського районного суду міста Києва (а.с. 10).

08.12.2017 державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ельбабаєвим Б.Б. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесена постанова про арешт майна боржника (а.с. 11)..

18.12.2017 державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ельбабаєвим Б.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». У вказаній постанові державним виконавцем вказано, що за результатами проведення електронних торгів на рахунок стягувача зараховано 107418,73 грн. та стягнуто виконавчий збір - 10741,87 грн., витрати стягнуті в повному обсязі. Крім того у постанові вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 08.12.2020 (а.с. 12).

23.07.2024 АТ «ПУМБ» повідомив боржника ОСОБА_1 про те, що право грошової вимоги за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 зі всіма змінами та доповненнями відступлено ТОВ «Цикл Фінанс» (а.с.13).

23.07.2024 АТ «ПУМБ» сформувало довідку про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 та претензії відсутні (а.с.14).

23.07.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до ОСОБА_1 з листом про погашення заборгованості за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 в розмірі 134010,70 грн (а.с. 15).

Відповідно до квитанції № 46034951 ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість у розмірі 134010,70 грн., що була визначена у листі від 23.07.2024 (а.с.16).

23.07.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» надало на ім`я ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008, укладений між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , право вимоги по якому ТОВ «Цикл Фінанс» набуло відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 6527944 від 23.07.2024. Станом на 23.07.2024 заборгованість та зобов`язання за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 відсутня. Майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 щодо виконання умов за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 у ТОВ «Цикл Фінанс» немає (а.с. 17).

Розглянувши подану ОСОБА_1 скаргу та задовільнивши її, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спір, в межах даної скарги, виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту у зв`язку з виконанням виконавчого документу поза межами виконавчого провадження, Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відмовив у знятті арешту з майна боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Письмові матеріали містять довідку стягувача АТ «ПУМБ» та його правонаступника ТОВ «Цикл Фінанс» про повне виконання ОСОБА_1 , як боржником зобов`язань за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 та відсутністю у стягувача та його правонаступника претензій щодо виконання зобов`язань за вище вказаним договором.

Звертаючись із заявою про зняття арешту з майна, заявник вказав, що ним погашено борг перед стягувачем за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке є завершеним та матеріали якого знищено виконавчою службою.

З урахуванням вище зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність, а існування вказаного арешту порушуватиме право ОСОБА_1 на вільне володіння належним йому майном що свідчитиме про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Даючи оцінку викладеним у скарзі доводам, суд першої інстанції виснував, що не зняття Деснянським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з майна боржника.

Доводи представника Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо несплати ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_1 суд оцінив критично, оскільки письмові матеріали справи не містять даних, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

Крім того, у постанові від 18.12.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що витрати стягнуті у повному обсязі та стягнено виконавчий збір у розмірі 10741,87 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що матеріали містять довідку стягувача АТ «ПУМБ» та його правонаступника ТОВ «Цикл Фінанс» про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та відсутністю в останніх, як стягувачів претензій до боржника ОСОБА_1 щодо виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2012 року на підставі якого був виданий виконавчий лист №2-6016/11.

Перевіряючи доводи викладені апелянтом в частині не врахуванням судом при розгляді вказаної справи наявності, винесеної 15 листопада 2017 року державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ м.Києва Ельбабаєвим Б.Б. постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 260773,97 грн, яка до цього часу не виконана, колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та обставини вказаної справи.

На підставі статей 1, 11 Закону України № 606-XIV "Про виконавче провадження" (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, Закону № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

У частинах першій, другій статті 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частинами першою, сьомою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У частині третій статті 27 Закону № 606-XIV визначено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (пункт 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV). Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 47 цього Закону, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19) вирішувала питання щодо правильного застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

У наведеній постанові, зокрема, зазначено: "Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIIIзобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону. […]

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважала обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду вважала вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.".

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що 18 грудня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ельбабаєвим Б.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

У цій постанові державним виконавцем вказано, що за результатами проведення електронних торгів на рахунок стягувача зараховано 107418,73 грн. та стягнуто виконавчий збір - 10741,87 грн., витрати стягнуті в повному обсязі. Крім того у постанові вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 08.12.2020 (а.с. 12).

Крім того із матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2024 року первісним стягувачем за виконавчим листом №2-6016/11 виданого Деснянським районним судом міста Києва 23 лютого 2012 року АТ «ПУМБ» сформувало довідку про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №6527944 від 04 липня 2008 року та претензії відсутні (а.с.14).

23 липня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» як правонаступник первісного стягувача звернувся до ОСОБА_1 з листом про погашення заборгованості за кредитним договором № 6527944 від 04 липня 2008 року в розмірі 134010,70 грн (а.с. 15).

Відповідно до квитанції № 46034951 ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість у розмірі 134010,70 грн., що була визначена у листі від 23 липня 2024 року (а.с.16).

23 липня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» надало на ім`я ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008, укладений між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , право вимоги по якому ТОВ «Цикл Фінанс» набуло відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 6527944 від 23.07.2024. Станом на 23.07.2024 заборгованість та зобов`язання за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 відсутня. Майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 щодо виконання умов за кредитним договором № 6527944 від 04.07.2008 у ТОВ «Цикл Фінанс» немає (а.с. 17).

Таким чином на час звернення заявника ОСОБА_1 - 12 серпня 2024 року до Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з усього належного йому майна, яке накладено 18 грудня 2017 року постановою державного виконавця під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1, у ОСОБА_1 були відсутні невиконанні зобов`язання перед стягувачем ТОВ «Цикл Фінанс», для забезпечення виконання яких і накладався державним виконавцем арешт.

Згідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21(провадження № 61-11506св22).

Апеляційний суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що боржником ОСОБА_1 в добровільному порядку виконано рішення Деснянський районний суд міста Києва від 23 лютого 2012 року, а тому існування арешту на майно боржника ОСОБА_1 накладеного з метою виконання вказаного рішення, не є необхідним.

Доводи апелянта про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 15 листопада 2017 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 колегія суддів оцінює критично, оскільки, як вказано вище у постанові - 18 грудня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ельбабаєвим Б.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». У цій постанові державним виконавцем зазначено, що за результатами проведення електронних торгів на рахунок стягувача зараховано 107418,73 грн. та стягнуто виконавчий збір - 10741,87 грн., витрати стягнуті в повному обсязі. Тобто державним виконавцем стягнуто виконавчий збір у межах виконання ним рішення суду. Стягнення виконавчого збору у більшому розмірі належним чином не мотивовано.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подану представником Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв