Єдиний унікальний номер 305/85/24
Провадження по справі 2/305/106/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року місто Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Веклюк А.В., за участі представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування витрат на утримання майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Рахівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 червня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу дачного будинку між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , яка купила одну другу частину дачного будинку б/н, що розташований на полонині «Драгобрат» в селищі Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Відповідачка ОСОБА_3 , як співвласник 1/2 частки дачного будинку з 2007 року і по даний час умисно ухиляється від утримання часткової власності дачного будинку і весь тягар по утриманню будинку в належному стані, по оплаті за опалення, за електроенергію, за охорону та спостереження відеокамер, оплату Інтернету несу позивач. Позивач зазначає, що відповідачка не приймає жодної участі в утриманні вказаного дачного будинку, в тому числі і шляхом проведення поточного ремонту будинку, підтримання будинку у належному технічному стані тощо. Тобто з 2007 року і по даний час вона самоусунулась від своїх обов`язків по утриманню будинку. Позивач вимушений 14 років утримувати весь будинок за свої власні кошти, чим відповідачка завдала йому матеріальної шкоди. За таких обставин, вважає, що співвласниця дачного будинку ОСОБА_3 зобов`язана відшкодувати йому частину витрат, які він поніс на утримання їх спільного майна за останні три роки, а саме за 2021, 2022 та 2023 роки у повному обсязі. Зазначає, що відповідачка 14 років взагалі не відвідує будинок. Відповідно до платіжних квитанцій позивачем протягом трьох років було сплачено 186787 гривень. Відповідач відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності на будинок зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, однак цього не робить. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування понесених ним витрат на утримання майна в сумі 186787 гривень та стягнути сплачений судовий збір.

Позивач ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом отримання повідомлення про виклик. У судове засідання не з`явився, разом з тим від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 витрати на утримання майна у сумі 198 961,23 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на утримання майна не підтверджена належними та достатніми доказами. Так, до матеріалів справи позивачем не додано жодного розрахунку понесених витрат. Крім того, не долучено жодних актів по виконаним роботам, а також не зрозуміло, яка саме побутова техніка куплялась позивачем, а також які будівельні матеріали, і чи вони дійсно необхідні для утримання будинку. Разом з тим зазначив, що позивач не узгоджував понесені витрати з відповідачем, ним не доведено, що витрати саме на утримання будинку. Водночас, представнику відповідача є не зрозумілим стягнення всієї суми понесених витрат з відповідача, оскільки вона є власником лише половини будинку. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з тим, від представника відповідача адвоката Параніча А.М. надійшов відзив, який обґрунтовано наступним. На підтвердження витрат на утримання спільного майна позивач приклав до позовної заяви копії документів, які на його думку є належними та достатніми доказами, за допомогою яких суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування. Однак Відповідач та його представник вважають, що заявлена позивачем сума витрат на утримання майна не підтверджена належними та достатніми доказами. Даний позов підлягає грошовій оцінці, а отже має містити розрахунок позовних вимог. Натомість, поданий позов ніяких розрахунків або хоча б пояснень як була обчислена вказана вище сума 186 787 грн. та з яких складових вона складається не містить. Також представник відповідача зауважив, що всупереч ст. 358 ЦК позивач свої витрати «на утримання будинку» з іншим співвласником не погоджував. Щодо доданих до позовної заяви доказів, то можна припустити, що вони підтверджують придбання певних матеріальних цінностей або послуг. З деяких документів можна встановити, що платником за придбані товари або послуги є саме позивач (вказано його ПІБ). В інших документах платник не вказаний. При цьому до позовної заяви не додано ніяких доказів, які б підтверджували, що придбані за доданими до позовної заяви документами матеріальні цінності були дійсно необхідні для утримання будинку. Також відсутні будь-які докази тієї обставини, що придбані цінності були фактично використані Позивачем саме на утримання спільного будинку, а не на інші цілі. Для прикладу - у додатках до позовної заяви міститься значна кількість фотокопій касових чеків, отриманих при купівлі паливно-мастильних матеріалів (дизтоплива, бензину тощо). У позовній заяві відсутні будь-які пояснення та розрахунки щодо необхідності використання такої кількості паливно-мастильних матеріалів на утримання будинку. Крім того відсутні докази того, що придбані за вказаними документами паливно-мастильні матеріали були фактично використані саме на утримання спільного будинку, а не на інші цілі. До позову також додано квитанції про оплату електроенергії, однак без обґрунтування, що для утримання будинку така кількість електроенергії дійсно була необхідна і що придбана електроенергія була використана саме на утримання та збереження будинку, а не на інші цілі (споживання мешканцями будинку). Крім того, позивач не визнає та постійно оспорює право власності вдповідача на частку будинку і вже тричі подавав позови про визнання договору купівлі-продажу частки будинку у 2007 р. недійсним. Крім того, представник відповідача зазначає, що є всі підстави вважати, що у даний позов включені витрати не на утримання спільного будинку, а витрати, пов`язані з розміщенням у цьому будинку туристів позивачем за плату. Спільний будинок у текстах об`яв, які можна знайти у мережі Інтернет, позиціонується як Готель «Гуцульський край» та пропонується до проживання. Окремо звертає увагу на ту обставину, що позивач у поданому позові визнає, що будинок належить сторонам у рівних частках за правом спільної часткової власності. Однак при цьому, як випливає з тексту позовної заяви, він просить суд стягнути з Відповідача чомусь не половину, а всю суму так званих витрат на утримання майна. У зв`язку з чим просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову, через відсутність належних та достатніх доказів, необхідних для встановлення обставин предмету доказування.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 21 червня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу частини дачного будинку б/н, що розташований на полонині «Драгобрат» в селищі Ясіня Рахівського району Закарпатської області.

До матеріалів справи також долучені квитанції на різні суми стосовно купівлі цифрових товарів. Разом з тим, ПІБ покупця, назву товарів в квитанціях не зазначено.

Згідно копій касових чеків, вони отримані при купівлі паливно-мастильних матеріалів, а саме бензину, керосину тощо.

Відповідно до накладної №71108 від 15.08.2022 року, ОСОБА_2 було придбано у ФОП ОСОБА_4 будівельні матеріали на загальну суму 13 087,80 гривень.

Як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордеру №820 від 04.04.2022 року, № 2837 від 15.08.2022 ОСОБА_2 придбав дрова бук на суму 2208 гривень, лісоматеріали на суму 5632 гривень.

До матеріалів справи також додано квитанції про оплату електроенергії за період оплати з 2021 по 2023 рік.

Вирішуючи заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1. ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач надав суду квитанції стосовно купівлі цифрових товарів. Однак, вищенаведені документи можуть підтверджувати лише вартість товару на момент його покупки, що жодним чином не доводить, що придбані за вказаними документами матеріальні цінності були дійсно необхідні для утримання будинку.

Крім того, до позовної заяви позивачем було долучено копії касових чеків, отриманих при купівлі бензину, керосину. Разом з тим, суду не зрозуміло необхідність використання такої кількості паливно-мастильних матеріалів саме на утримання будинку. Крім того відсутні докази того, що придбані за вказаними документами паливно-мастильні матеріали були фактично використані саме на утримання спільного будинку.

Водночас, до матеріалів справи також додано квитанції про оплату електроенергії, а також квитанції про придбання дров. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної частково власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того житлово-комунальні послуги надаються не будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг, направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання і збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 638/5001/17 від 15 квітня 2021 року.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2007 року, тобто 14 років взагалі не відвідує будинок, що визнається також відповідачем у відзиві, відповідно, відповідач послугами електропостачання та опалення не користується. Таким чином, вказані витрати на електроенергію та опалення були направлені на задоволення потреб власника, а тому не можуть бути стягнені з відповідача.

Разом з тим, до матеріалів справи додано також накладну про придбання будівельних матеріалів. Проте, жодних доказів, що вказані матеріали були витрачені саме на утримання спільного будинку, суду не надано.

Враховуючи, що жодних доказів, які б підтверджували необхідність купівлі будівельних матеріалів, паливно-мастильних матеріалів для утримання та збереження спільного майна сторін, суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідні цифрові товари були встановлені саме у вищезазначеному будинку, а стягнення з відповідача витрат на сплату послуг електропостачання та опалення не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не користується вказаним будинком, а оплата комунальних послуг здійснюється позивачем відповідно до кількості спожитих саме ним комунальних послуг, то суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Необхідно також відмітити, що представник відповідача надіслав заяву, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, проте не надав будь-яких доказів таких витрат.

Враховуючи те, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування витрат на утримання майна відмовити.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рахівського районного суду

Закарпатської області Дочинець С.І.