Справа №: 164/1844/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Невара О.В.,

при секретарі Шумік О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення стягнутих аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення стягнутих аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 4 листопада 2001 року Оконською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 7. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 28 січня 2021 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 3 листопада 2022 року було припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 7 червня 2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх її видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року до досягнення ними повноліття. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо від дітей. Згідно судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року ОСОБА_2 отримала від позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей на загальну суму 118149 гривень 40 копійок, які нею, на думку позивача, були використані не за цільовим призначенням. Посилаючись на зазначені обставини, просив повернути стягнуті за період з березня 2021 року по лютий 2023 року на загальну суму 118149 гривень 40 копійок аліменти на користь дітей на їх банківські картки, стягнути з ОСОБА_2 100000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати на загальну суму 20000 гривень.

22 серпня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення стягнутих аліментів, згідно якого даний позов вона не визнає, оскільки вважає заявлені ним позовні вимоги необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просила відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, а також їх уточнив, просив повернути на його користь стягнуті за період з березня 2021 року по лютий 2023 року на загальну суму 118149 гривень 40 копійок аліменти як набуті ОСОБА_2 без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Відповідач ОСОБА_2 на неодноразові виклики в судові засідання по даній справі не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлялася судом про час та місце слухання справи, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечує.

Заслухавши думку позивача, який в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи у відсутності відповідача, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В судовому засіданні встановлено, що 4 листопада 2001 року Оконською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_7 , актовий запис № 7. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 28 січня 2021 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 3 листопада 2022 року було припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 7 червня 2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх її видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року до досягнення ними повноліття. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо від дітей. Згідно судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року ОСОБА_2 отримала від позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей на загальну суму 118149 гривень 40 копійок. Зазначені обставини підтвердив позивач в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 28 січня 2021 року, судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 3 листопада 2022 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 7 червня 2024 року, довідки Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області № 3224 від 7 травня 2021 року, свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 4 листопада 2001 року, свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 17 липня 2007 року та серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2014 року, довідки Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 03-07/2954 від 5 серпня 2024 року.

Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України, посиланням на яку обґрунтував свої уточнені позовні вимоги позивач, і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В судовому засіданні встановлено, що аліменти на загальну суму 118149 гривень 40 копійок на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей позивач сплачував не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження на виконання судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року, який набрав законної сили.

Відповідно до ст. 179Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Разом з тим, неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які фактично є набувачами і власниками коштів (аліментів) позивачем до участі у даній справі залучені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 „Про судове рішення у цивільній справі судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення стягнутих аліментів суд бере до уваги, що позивачем у поданій до суду позовній заяві не вказано закон, який визначає спосіб захисту, який він просить застосувати.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в даній справі є відновлення права позивача наповернення стягнутих за судовим рішенням аліментів. Суд вважає, що вимоги позивача не відносяться до кондикційних зобов`язань, оскільки зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. Обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та не підлягає захисту.

Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення стягнутих аліментів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 191, 194 Сімейного кодексу України, ст. 1212 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення стягнутих аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 31 березня 2025 року.

Суддя районного суду О.В. Невар