Провадження № 2/936/38/2025
Справа № 936/12/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"26" березня 2025 р. смт. Воловець

Суддя Воловецького районного суду Закарпатської області Павлюк С.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ужанського національного природнього парку про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Отже, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі і не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Така правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №705/2159/19, від 17.06.2021 у справі № 725/5849/20, від 08.09.2021 у справі № 265/5327/20.

Відтак, ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 03.01.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не зазначив ціни позову, оскільки ним пред`явлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не надав обґрунтований розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на його користь. Крім того, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Вказану позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, як вбачається із довідки про доставку електронного документу, ухвала від 03.01.2025 була отримана представником позивача ОСОБА_2 у його електронному кабінеті 03.01.2025 року, а позивачем ОСОБА_3 копія ухвали отримана поштовим відправленням 18.02.2025 року (трекінг №988).

Разом з тим, повторно копія вказаної ухвали була надіслана позивачу та його представнику, зокрема позивач ОСОБА_1 повторно отримав копію ухвали 14.03.2025 року (трекінг №861), а також 18.02.2025 року засобом електронної пошти (довідка про доставку електронного листа). Крім того, представник позивача також повторно отримав копію ухвали суду від 03.01.2025 року за допомогою його електронної адреси 18.02.2025 року (довідка про доставку електронного листа).

Також інформація про рух справи наявна на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: https://vl.zk.court.gov.ua/sud0704/ в загальному доступі, та ухвала про залишення позовної заяви без руху також опублікована в Єдиному Державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п.27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003).

Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) підкреслив, «що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями».

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд неодноразово акцентував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу «сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки».

Відповідальність за швидке здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Однак, розумність тривалості судового провадження залежить не тільки від складності справи, її обставин та предмета спору, але і поведінки сторін. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення в новій редакції ЦПКУ. Так, ч.1 ст.44 ЦПКУ встановлено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, як ініціатор звернення має з`являтися до суду. Використання ним цього права повинно слугувати своєчасному та ефективному розгляду справи. Позивач мав реальну можливість на протязі більш, ніж як двох місяців, прибути до суду особисто чи дистанційно та виконати покладений на нього ст. 43 ЦПКУ обов`язок виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, однак цього не зробив.

Відтак, судом вжито усіх заходів щодо направлення ухвали про залишення позовної заяви без руху (поштовим відправленням, електронною адресою та електронним судом) та доведення інформації про таку ухвалу позивачу та його представнику.

У встановлений в ухвалі від 03.01.2025 строк і досі недоліки заяви позивачем та його представником не усунуто, жодних заяв до суду не подано.

Враховуючи те, що позивач та його представник не проявили свою процесуальну активність та зацікавленість у розгляді даного позову, останніми не виконані вимоги ухвали суду від 03.01.2025 року станом на 26.03.2025 року, виявлені недоліки не усунені чи спростовані, суддя приходить до висновку, що позовну заяву необхідно повернути разом з усіма додатками та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Приймаючи до уваги те, що недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуто, дана позовна заява, у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, вважається неподаною і повертається позивачу.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужанського національного природнього парку про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у порядку та строки, що передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Павлюк С.С.