Справа № 515/1713/24
Провадження № 2/515/178/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2024 року Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 .

Матір`ю дитини, записана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про батька дитини, ОСОБА_2 записані зі слів матері.

Після народження, через недоношеність, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із Татарбунарського пологового будинку на 15 добу життя переведено до відділення патології новонароджених та недоношених дітей комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради.

Матір дитини, ОСОБА_1 , від дитини не відмовлялась, але перебувала на тривалому лікуванні в умовах стаціонару КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради.

Фахівцями Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради та фахівцем із соціальної роботи комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Татарбунарської міської ради 24 листопада 2023 року здійснено обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 .

Після закінчення лікування в стаціонарі ОСОБА_1 , для контактування з новонародженою дитиною в листопаді грудні 2023 року повинна була отримати довідку дозвіл.

У зв`язку із виходом з перинатального віку і потребою у подальшій постійній підтримуючій амбулаторній терапії, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заявою матері, було прийнято рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 29 листопада 2023 року № 249 «Про влаштування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до державного закладу на повне державне забезпечення».

Актом приймання-передачі від 28 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передано до комунального некомерційного підприємства «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради». ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки відповідно до малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо відвідування, у разі наявності довідки дозволу, в стаціонарі комунального некомерційного підприємства «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» та надано всі контакти закладу для цікавлення здоров`ям та життям дитини.

Фахівцями Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради 24 лютого, 04, 05 квітня, 08 травня 2024 року вирішено здійснити обстеження умов проживання родини ОСОБА_3 , але матір була відсутня. Зі слів ОСОБА_4 , матір перебувала на роботі.

10 квітня 2024 року питання про стан виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 відносно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слухалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Татарбунарської міської ради та попереджено матір про відповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_1 надано під підпис повідомлення про обов`язок матері піклуватися про здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини.

Відповідно до повідомлення від 05 березня 2024 року № 02/06-8 КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 , за весь час перебування в їхньому закладі малолітньої ОСОБА_5 , дитину не відвідувала, не цікавилась її долею ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулася від виховання та утримання доньки.

Відповідно до повідомлення від 13 червня 2024 року № 02/06-20 КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 з 28 грудня 2023 року по 13 червня 2024 року жодного разу дитину не відвідувала, не цікавилася її долею ні в усній, ні в письмовій формі, тобто самоусунулася від виховання та утримання доньки.

За заявою матері, ОСОБА_1 , виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради винесено рішення від 26 червня 2024 року № 150 «Про продовження терміну перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у державному закладі», яким продовжено термін перебування дитини у державному закладі на 6 місяців, де дитина і перебуває по теперішній час.

Листом виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 12 липня 2024 року № Н-234/335 повідомлено ОСОБА_1 про продовження терміну перебування дитини у державному закладі та акцетовано увагу законного представника про повну відповідальність за дитину, про наслідки безвідповідального батьківства. Попереджено про належне виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини.

Відповідно до повідомлення від 04 жовтня 2024 року № 02/06-37 КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» з 28 грудня 2023 року по 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 жодного разу дитину не відвідувала, але телефонувала два рази, а саме 09 та 23 серпня 2024 року, цікавилась долею дитини в усній формі. З того часу жодних дзвінків та повідомлень не надходило, мати дитини фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини.

30 жовтня 2024 року виконавчий комітет Татарбунарської міської ради, як орган опіки і піклування, прийняв рішення № 239 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , відносно дитини, ОСОБА_2 ».

На підставі викладеного, Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття на користь опікуна/піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів або державного закладу, де буде утримуватися дитина, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку.

Рух справи

18 грудня 2024 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області справу за позовом Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, передано на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області за підсудністю.

13 січня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 січня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 04 лютого 2025 року.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» медичну документацію стосовно стану здоров`я малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 06 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

Представник виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явилась, до початку судового засідання подала заяву в якій підтримала доводи позовної заяви у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутності.

ОСОБА_1 подала до суду заяву, з якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просила провести розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Кебич А. подала до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса), вбачається, що матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 (зворот а.с.10).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, сформованого 08 вересня 2023 року, батько дівчинки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 записаний зі слів матері (а.с.12).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 28 листопада 2023 року, адресованої виконавчому комітету Татарбунарської міської ради, остання просить влаштувати її дитину ОСОБА_2 до державного закладу терміном на 6 місяців.

Заявою від 13 червня 2024 року просила продовжити термін перебування дитини у закладі, у зв`язку відсутністю дозволу для контактування з дитиною (а.с.14, 23).

Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади від 23 листопада 2023 року малолітня ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Актами обстеження умов проживання від 24 листопада 2023 року, 24 лютого 2024 року, 05 квітня 2024 року та від 08 травня 2024 року, підтверджується, що ОСОБА_1 проживає на АДРЕСА_2 , разом з дітьми: ОСОБА_9 , 2006 року народження, ОСОБА_10 , 2014 року народження, ОСОБА_2 , 2023 року народження, яка на момент перевірки перебувала в КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини». Умови проживання задовільні, в наявності електропостачання, водопостачання, скраплений газ, дрова та продукти харчування (зворот а.с. 14-15, зворот а.с. 16-17, а.с. 18, 19)

Згідно з акту КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» від 28 грудня 2023 року, малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято у державний заклад, як покинуту у пологовому будинку та хворобою (а.с. 16).

З копій актів № 02/06-8 від 05 березня 2024 року, № 02/06-20 від 13 червня 2024 року та № 02/06-37 від 04 жовтня 2024 року, виданих КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради вбачається, що мати малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , за час перебування дитини у закладі, а саме з 28 грудня 2023 року жодного разу дитину не відвідувала, але два рази, а саме: 09 та 23 серпня 2024 року цікавилась її долею в усній формі. З того часу жодних дзвінків та повідомлень не надходили, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання доньки (зворот а.с. 17, 22, 24).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради № 249 від 29 листопада 2023 року слідує, що малолітню ОСОБА_2 влаштовано до державного закладу терміном на 6 місяців, за заявою матері. (а.с. 25).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради № 150 від 26 червня 2024 року продовжено термін перебування малолітньої ОСОБА_2 , на повному державному забезпеченні строком на 6 місяців, за заявою матері (зворот а.с. 24).

30 жовтня 2024 року виконавчий комітет Татарбунарської міської ради, як орган опіки і піклування, прийняв рішення № 239 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , відносно дитини, ОСОБА_2 » (а.с. 9-10).

З витребуваних судом медичних документів, а саме із виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, вбачається, що малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має діагноз: В23.8, клінічна стадія 3, без істотної імуносупресії, білково-енергатична недостатність 2 ст. Гіпоксично-ішемічна енцефалопатія 1 ст. , хвороба ВІЛ з проявами інших уточнених станів, вроджений гіпертрофічний пілоростеноз. (а.с. 75-79)

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підлягають до задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини

(стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Верховний Суд неодноразово у своїх правових позиціях неодноразово вказував, що суд, з урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини», може застосувати до батька/матері дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька/матері інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21)).

Враховуючи обставини цієї справи, зокрема встановлення факту повного ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкування з дитиною з моменту народження, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, а також те, що своєю негативною поведінкою матір показує поганий приклад і створює небезпеку для життя і здоров`я дитини, та приймаючи до уваги, що відповідач неодноразово попереджалась відповідними органами щодо зміни ставлення до своєї дитини і остання висновків для себе не зробила, суд дійшов переконання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої ОСОБА_5 , що на переконання суду відповідатиме інтересам малолітньої дитини.

Дії ОСОБА_1 є винними і свідомими.

Крім того, сама ОСОБА_1 визнає заявлені до неї позовні вимоги.

В силу ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що у ОСОБА_1 є двоє інших дітей: ОСОБА_9 , 2006 року народження та ОСОБА_10 , 2014 року народження.

Суду не надано доказів щодо стану здоров`я, матеріального становище ОСОБА_1 , наявності у останньої непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, тощо.

Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України), підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними, та підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач може бути поновлена у своїх батьківських правах відповідно до положень ст. 169 СК України за умови зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Висновки за результатами розгляду справи

Звертаючись з вказаним позовом, Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області подав суду докази на підтвердження обставин за яких суд, з урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до матері дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, тому, з урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, положення п. 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Законів № 484-VIII від 22.05.2015, № 2229-VIII від 07.12.2017, які діяли на мемент звернення до суду) судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 76-82, 133, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути аліменти з ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) матері, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 08 листопада 2024 року до досягнення дитиною повноліття, на її користь або на користь законного представника дитини (опікуна/піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів або державного закладу, де буде утримуватися дитина).

Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. І. Олійник