Справа № 2-4916/2010
Провадження № 6/201/80/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 24 лютого 2012 року по справі 6-299/2012р.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказав, що під час перетину ОСОБА_1 10 червня 2023 року державного кордону України посадовими особами державної прикордонної служби України йому було відмовлено в перетинанні та винесено рішення №1571 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. Підставою такої відмови зазначено наявність «рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України». Як стало після цього відомо, ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 24 лютого 2012 року у справі № 6-299/2012р. було задоволено подання начальника Управління ДВС відділу примусового виконання рішень Попович Я.В. про обмеження у праві виїзду за межі України та застосовано до ОСОБА_1 заходи обмеження у праві виїзду за межі України, а також оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон, та здійснювати будь-які дії пов`язані із оформлення її виїзду. Тобто, вже більше 11 років є чинною ухвала суду, якою «тимчасово» обмежено ОСОБА_1 у виїзді за кордон. Водночас, відповідно до листа Міністерства юстиції України №151491//20.3.2 від 22.11.2024 року «згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають. Також, станом на 21 листопада 2024 року Єдиний реєстр боржників не містить відомостей відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )». Тобто, наразі ОСОБА_1 не є боржником у жодному з відкритих виконавчих проваджень. Враховуючи наведене, заявник звернувся до суду із вказаною заявою.

13 лютого 2025 року від представника АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому остання заперечувала про скасування обмеження у праві виїзду боржника, посилаючись на те, що 18 березня 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 186/1804/23, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку 3% річних в сумі 337 085,10 грн. та інфляційні втрати в сумі 818 236,32 гривень, визначені за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року, залишеного без змін в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитним договором №3 від 05 березня 2007 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2012 року, а всього стягнуто 1 155 321, 42 грн. та судовий збір по справі в розмірі 2 772, 77 грн. з кожного. Враховуючи, що заявник окрім доходу у вигляді пенсії не має жодного підтвердженого прибутку та майна, може ухилятися від виконання зобов`язання та виконання рішення суду. Все це може призвести до порушення прав та законних інтересів банку.

13 лютого 2025 року від представника заявника до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених представником банку та підтримав подану заяву.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник заявника надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області знаходяться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 2а-4916/10, виданий 21 лютого 2011 року про стягнення солідарно з ПП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №3 від 05.03.2007 року станом на 06.10.2010 року у розмірі 3 741 972 грн. 50 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 24 лютого 2012 року по справі № 6-299/2012р. було застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходи обмеження у праві виїзду за межі України, а також оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон, та здійснювати будь-які дії пов`язані із оформленням її виїзду.

Судом також встановлено, що відповідно до листа Міністерства юстиції України №151491//20.3.2 від 22.11.2024 року «згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають. Також, станом на 21 листопада 2024 року Єдиний реєстр боржників не містить відомостей відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )».

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПУ України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Між тим, згідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Посилання представника банку на те, що боржник може ухилятися від виконання зобов`язання та виконання рішення суду суд не може взяти до уваги, оскільки наразі ОСОБА_1 не є боржником у жодному з відкритих виконавчих проваджень. Доказів протилежного суду надано не було

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.5, 4-10, 11-13, 18, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 76-81, 89, 247, 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосоване на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Луганська від 24 лютого 2012 року у справі №6-299/2012р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев