ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1918/24Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г.
Провадження № 22-ц/817/357/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу № 597/1918/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2025 року, постановлену суддею Тренич А.Г., за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась у суд із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою залишено судом без руху. Надано строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, визнано неподаною та разом із доданими до неї документами повернуто заявнику.

Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Данильчук Н.Б. просить скасувати ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та суперечить заявниці доступу до правосуддя.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення заяви з підстав ненадання належних та допустимих доказів про відсутність ОСОБА_3 в м. Неаполі та відсутність відомостей про розшук ОСОБА_3 у встановленому законом порядку органами поліції.

Вказує на те, що на виконання вимог ухвали про залишення без руху її заяви, подала до суду довідку міської ради № 19-15/1/2064 від 29.08.2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 2008 року по місцю своєї реєстрації не проживає, скріншот з телефона про дзвінки на номер телефона, який вказано у відповіді поліції та адвокатський запит з відповіддю поліції .

З метою офіційного розшуку ОСОБА_3 та встановлення її місця перебування вона зверталась із заявою у ВП № 4 Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області. Відповідно до листа №13397-2024 від 17.10.2014 року ВП №4 Чортківське районне управління поліції ГУНП в Тернопільській області повідомило, що в 2023 року ОСОБА_3 , в Генеральному консульстві України в Неаполі, отримала паспорт України для виїзду закордон та абонентський номер. Однак вказаний телефон виключений та на дзвінки остання не відповідає.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не поступив.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом в ухвалі про залишення без руху від 07 січня 2025 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою залишено судом без руху. Надано строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що у заяві не зазначено, коли і ким були отримані останні відомості про місце перебування відсутньої особи, не наведені факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи, не вказані особи родичів чи співробітників, які можуть дати свідчення про місце перебування фізичної особи, крім цього, ОСОБА_1 на підтвердження обставин відсутності ОСОБА_3 в м. Неаполі не надала належних та допустимих доказів та відомостей про її розшук органами поліції у встановленому законом порядку.

На виконання вимог ухвали суду про залишення без руху, 14 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Данильчук Н.Б. направив суду заяву про усунення недоліків і долучив дві довідки Заліщицької міської ради, а саме за № 19-15/1/2281 від 10.01.2025 р. щодо місця реєстрації ОСОБА_3 та за № 19-15/1/2246 від 18.12.2024 р. щодо того, хто проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент його смерті, а також інформація відносно майна, скріншот з телефона про дзвінки на номер телефона, який вказано у відповіді поліції та адвокатський запит.

Крім цього, в заяві повідомлено, що відповідь на адвокатський запит не отримана та буде надана додатково суду після отримання з поліції.

Ухвалою Заліщицького районного суду від 17 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, визнано неподаною та разом із доданими до неї документами повернуто заявнику.

Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження, учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст.174 ЦПК України).

За змістом ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно з ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону, повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилилась від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено відповідну заяву з усуненими недоліками.

Крім цього, зі змісту заяви вбачається, що вона відповідає вимогам ЦПК України, заявницею зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, до матеріалів справи надано докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються та їх суть викладена у заяві.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з роз`ясненнями викладеними у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення заяви позивачеві.

Разом з тим, позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.

Таким чином, підстав повертати заяву у суду не було, тому не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: п. 3) невідповідність висновків суду першої інстанції; п. 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 2; 379 ч. 1 п. п. 3, 4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, задовольнити.

Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома