Провадження № 2-з/359/28/2025
Справа № 359/2825/25
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву адвоката Панкова Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

13 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Панкова Д.В. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, якою просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та заборонити нотаріусам Першої Бориспільської державної нотаріальної контори видачу свідоцтва про право на спадщину щодо цього майна до розгляду справи по суті судом.

Заяву обґрунтовано тим, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 при невідомих обставинах померла сестра заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що заявниця дізналась в день похорон померлої ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від невідомої на той момент особи, яка телефонувала з номера сестри. На праві приватної власності померлій належало нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є частиною спадкового майна. 19 серпня 2024 року, на похоронах сестри, ОСОБА_1 зустрілась з особою, яка їй телефонувала, якою виявилась ОСОБА_3 та вимагала від останньої віддати їй ключі від квартири померлої сестри, оскільки вона є її єдиною родичкою та спадкоємицею. ОСОБА_3 наодріз відмовлялась передати ключі та особисті речі померлої ОСОБА_1 без пояснень своєї поведінки. Таким чином, ОСОБА_3 , не будучи родичем покійної ОСОБА_2 , перешкоджає єдиній спадкоємиці за законом - ОСОБА_1 в доступі до квартири та особистих речей її померлої сестри. Враховуючи такі злочинні дії з боку ОСОБА_3 , заявниця 19 серпня 2024 року звернулась із заявою до Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про злочин, однак отримала відмову у внесенні відомостей про злочин до єдиного реєстру досудового розслідування з рекомендацією звернутися до суду. Не погодившись з діями органу досудового розслідування, заявниця через свого представника звернулась до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За результатами розгляду скарги, 17 грудня 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області постановив у справі №359/13517/24 ухвалу, якою зобов`язав уповноважених осіб Бориспільського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_1 , зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень 19 серпня 2024 року за №19094, а також розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні. 19 грудня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, що підтверджується копією витягу, а також визнано ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному проваджену за №0000438. Під час подальшого звернення ОСОБА_1 01 листопада 2024 року до нотаріусу з метою оформлення спадщини після померлої сестри, вона дізналась, що ОСОБА_3 отримала оригінал свідоцтва про смерть та 28 жовтня 2024 року звернулась до Першої Бориспільської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини за померлою ОСОБА_2 . Тобто, на цей час у заявниці є всі підстави вважати, що в діях ОСОБА_3 наявний склад злочину, а саме шахрайство з метою отримання спадщини за померлою сестрою потерпілої - ОСОБА_2 . На даний час, згідно листа Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області за №23997-2025 від 06 лютого 2025 року, за кримінальним провадженням №0000438 проводяться слідчі дії, після завершення яких буде прийнято законне процесуальне рішення, про яке буде повідомлено письмово. Таким чином, враховуючи, що відповідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , вона померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , то 6 місяців для прийняття спадщини після смерті закінчуються 14 лютого 2025 року, що надасть можливість ОСОБА_3 отримати свідоцтво про право на спадщину і, відповідно, реалізувати об`єкт кримінального правопорушення, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є частиною спадкового майна.

Враховуючи те, що заявниця збирається подати позовну заяву про визнання недійсним заповіту, на підставі якого відповідач намагається незаконно отримати спадкове майно, виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову до його подачі, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно п.2 ч.2 ст.150 ЦПК України позов також може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, що також відповідає ефективному захисту інтересів ОСОБА_1 під час розгляду позову про визнання недійсним заповіту та під час розгляду кримінального провадження №0000438. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення у ОСОБА_1 немає, однак на вимогу суду у випадку такої необхідності вона готова забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, тобто заяву про забезпечення позову подано до звернення ОСОБА_1 до суду.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін існує спір щодо спадкового майна сестри заявниці ОСОБА_2 .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке вона заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суддя вважає, що будь-які дії спрямовані на відчуження майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі наведеного, враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що з урахуванням співмірності заходів, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може призвести до набуття у власність спірної квартири ОСОБА_3 , у якої таке право наявне на підставі заповіту складеного ОСОБА_2 , і який має намір оскаржити в судовому порядку ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, у забезпечення позову в частині заборони нотаріусам Першої Бориспільської державної нотаріальної контори видавати свідоцтво про право на спадщину щодо цього майна до розгляду справи по суті не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доводи, наведені у заяві про забезпечення позову та докази, приєднані до неї, не дають можливості суду встановити та перевірити коло спадкоємців, які звернулись до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після ОСОБА_2 та обсяг майна, яке може бути успадковане такими особами. У зв`язку з цим, забезпечення позову в частині заборони нотаріусам Першої Бориспільської державної нотаріальної контори видавати свідоцтва про право на спадщину може призвести до порушення прав інших спадкоємців, зокрема й таких (у разі наявності), які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Крім того, накладення арешту на спадкове майно буде підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину до скасування наявного арешту.

Відповідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця про-живання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові та доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови від позову.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Панкова Дмитра Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви адвоката Панкова Дмитра Володимировича поданої в інтересах ОСОБА_1 - відмовити.

В межах виконання даної ухвали визначити стягувачем: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_2 ), боржником визначити : ОСОБА_3 , (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Копію даної ухвали суду, згідно вимрог ч. 2 ст. 157 ЦПК України, направити для відома сторонам та для виконання Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63).

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її винесення 17 березня 2025 року і підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://bpm.ko.court.gov.ua/sud1005.

Суддя Яковлєва Л.В.