ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/1631/24
Номер провадження 22-ц/818/695/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року в складі судді Марченка В.В. по справі № 639/4568/23 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 23 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за яким останній надано кредит у розмірі 134 686, 03 грн строк на 48 місяців зі сплатою 0, 01 % річних від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2, 49 % від суми кредиту.

17 грудня 2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 171221 Банк набув права вимоги за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору та виписками станом на 09 серпня 2023 року ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23 липня 2020 року має заборгованість в розмірі 146 203, 43 грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту - 89 943, 97 грн, заборгованість по річним процентам - 11,59 грн, заборгованість по щомісячним процентам - 56 247, 87 грн.

Після відступлення права грошової вимоги відповідачкою не здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки АТ «Таскомбанк», ні на рахунки попереднього кредитора.

Посилаючись на вказані обставини, АТ «Таскомбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 23 липня 2020 року у розмірі 146 203, 43 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 21 липня 2020 року станом на 09 серпня 2023 року у розмірі 146203 грн 43 коп. та 2684 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На вказане судове рішення 23 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що унеможливило подати заперечення поти позовних вимог банку, а також звернутись з зустрічним позовом.

09 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку АТ «Таскомбанк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідачкою не виконано умови Кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення заборгованості.

Копії процесуальних документів з повісткою про виклик в судове засідання направлялись ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією за адресою АДРЕСА_1 , проте повернулись з позначкою почтового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні, оскільки відповідачкою не було надано доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 27 березня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ «ТАСКОМБАНК» отримано 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.68);

ОСОБА_1 отримала 10 грудня 2024 року (том 2, а.с.92).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 23 липня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у сумі 134 686,03 грн строком на 48 місяців зі сплатою процентів, визначених у Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору (том 1, а.с. 8).

Відповідно до п. 1.4 Договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

55955 грн - переказ коштів на погашення заборгованості по КД № 357075 від 28 жовтня 2019 року, отримувач ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю». рахунок у ПАТ «АЛЬФА БАНК» НОМЕР_1 ;

56267 грн переказ коштів на погашення заборгованості по КД № від 23 липня 2020 року, отримувач ОСОБА_1 рахунок у ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДІНПРО» НОМЕР_2 ;

15852,93 грн - оплата страхового платіжу за договором страхування № -С від 23 липня 2020 року, отримувач «ПАТ «СК «ТАС», рахунок у АТ «ТАСКОМБАНК» НОМЕР_3

800 грн - оплата страхового платіжу за договором страхування № -ЛО від 23 липня 2020 року, отримувач «ПАТ «СК «ТАС», рахунок у АТ «ТАСКОМБАНК» НОМЕР_3 ;

200 грн - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA», отримувач ТОВ «ЦФР» рахунок у АТ «ПРОКРЕДИТБАНК» НОМЕР_4 .

Вказані суми були перераховані 23 липня 2020 року:

ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» 55955,00 грн - платіжна інструкція № I232286768 (том 1, а.с.31);

ОСОБА_1 - 56267,00 грн - платіжна інструкція № І232286769 (том 1, а.с.30);

АТ «СК «ТАС» -15852,93 грн та 800 грн - платіжні інструкції № І264325625 та № І264325626 (том 1, а.с 35);

ТОВ «САППОРТ.УА», назва страховки електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA», на 3 міс - 200 грн (том 1, а.с.32).

Відповідно до Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4835011 розмір річних процентів становить - 0, 01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2, 49 % від суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом - 295 693,15 грн (том 1, а.с.9-10).

17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги, за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1, серед яких й кредитний договір № , укладений з ОСОБА_1 23 липня 2020 року (том 1, а.с. 17-28).

На виконання вимог п. 3.1. договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, АТ «ТАСКОМБАНК» сплачено суму фінансування у розмірі 467 336 417,92 грн (том 1, а.с. 29).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 23 липня 2020 року станом на 09 серпня 2023 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість 146 203, 43 грн, з них: 89 943, 97 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11, 59 грн - заборгованість по річним процентам; 56 247, 87 грн - заборгованість по щомісячним процентам (том 1, а.с. 39).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14 серпня 2023 року розмір заборгованості за кредитним договором становив 149 260,04 грн. Вказані розрахунки Банку відповідачкою не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань суду не надано.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 у обумовленому договором розмірі було отримано кредитні кошти, які не повернуто своєчасно, що призвело до утворення заборгованості, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи відповідачки про те, що її не було повідомлено про розгляд справи, внаслідок чого ухвалено заочне рішення, спростовуються повідомленням, згідно з яким судова повістка про розгляд справи 09 жовтня 2023 року (день ухвалення рішення) повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с. 211). Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини 8 статті 128 ЦПК України).

ОСОБА_1 не заперечується, що адреса АДРЕСА_1 є її місцем проживання, доказів перебування у іншому місті (перебування за кордоном, проходження лікування у спірний період), що унеможливило отримання поштовою кореспонденції відповідачкою не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції не виконано свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи.

Також, звертаючись до суду, ОСОБА_1 не надано доказів на спростування вимог Банку ані разом з заявою про перегляд заочного рішення, ані разом з апеляційною скаргою, у чому саме полягає її незгода з судовим рішенням по суті спору нею не наведено. Також, зазначаючи про намір звернутись з зустрічним позовом, відповідачкою не зазначено зміст таких вимог, як необхідність розгляду з первісним позовом. Отже, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук