ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2580/24

Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/653/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Чернігівська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції у Чернігівській області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року (проголошено о 14:50, повне судове рішення складено 16.01.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту - ДКСУ), в якому просив стягнути з Державного бюджету держави України з рахунку ДКСУ, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в безспірному порядку на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн, заподіяну незаконним накладенням арешту на автомобіль, витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн, пов`язані з розглядом кримінального провадження, а всього 60 000 грн, та витрати понесені позивачем на оплату правової допомоги адвоката у цій справі у сумі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в провадженні відділення поліції №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження №0000034 від 10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України.

Позивач зазначав, що ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.03.2024 накладено арешт на належний йому автомобіль марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , миску з тушею дикої кози, із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном та залишенням на зберіганні у ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Постановою від 27.06.2024 старший дізнавач СД ВП №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Казанник А.М. закрив вищевказане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного Чернігівською області від 25.07.2024 арешт скасований в частині заборони розпоряджатися автомобілем марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 .

Указував, що внаслідок незаконного арешту автомобіля, що тривав з 10.03.2024 по 25.07.2024 (4 місяці 15 днів), йому заподіяна моральна шкода, що виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків, перебуванні у нервовому напруженні, стресі, погіршенні відносин з оточуючими людьми, розмір якої позивач визначив у сумі 50 000 грн.

Також зазначав, що під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції йому надавав правову допомогу адвокат Ковалюх В.М., за послуги якого він сплатив 10 000 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.01.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 9 174,15 грн, із яких: 7 174,15 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 764,50 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у цій справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 42 825,85 грн, витрат на правничу допомогу адвоката пов`язаних з розглядом кримінального провадження в сумі 8 000 грн, витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі в суді першої інстанції у сумі 4 235,50 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету держави України з рахунку ДКСУ, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в безспірному порядку на його користь 55 061,35 грн; стягнути витрати на правову допомогу адвоката за розгляд справи в Чернігівському апеляційному суді в сумі 5 000 грн. При цьому заявник посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом безпідставно взято до уваги абзац 3 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн.

Заявник зазначає, що судом першої інстанції не вмотивовано зменшення суми витрат на правову допомогу до 2 000 грн, при тому, що витрати ОСОБА_1 на правову допомогу під час досудового розслідування підтверджуються належними та допустимими доказами: договором про надання правової допомоги від 28.03.2024, детальним описом наданих адвокатом Ковалюхом В.М. послуг від 25.07.2024 на загальну суму 10 000 грн та квитанцією до прибуткового касового ордера за №27 від 03.04.2024 на суму 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ДКСУ просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач указує, що протягом усього часу досудового розслідування жодна слідча та процесуальна дія, вчинена відносно позивача не визнана незаконною або протиправною, а також не встановлено вчинення протиправних дій або бездіяльності відповідача, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та передумовою настання цивільно-правових наслідків від таких дій (бездіяльності). Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та не доведено незаконність дій правоохоронних органів.

Звертає увагу, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі у розмірі 4 235,50 грн та 5 000 грн за розгляд справи Чернігівським апеляційним судом є завищеними. Дана категорія позовів не є справами надзвичайної складності, коло нормативних актів, які застосовуються до цих правовідносин обмежене нормами КПК України, ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Справа розглядалась нетривалий час з мінімальною кількістю засідань за участю представника. Про мінімальні зусилля для підготовки позовної заяви та апеляційної скарги свідчить їх шаблонність та мінімальна кількість додатків долучених до позову.

Наголошує на тому, що необґрунтовані витрати зазначених сум коштів з Державного бюджету України можуть призвести до розбалансованості бюджету України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у сумі 7 174,15 грн, районний суд керувався Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», зокрема абзацом 3 ст. 8, де визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн.

Однак такого висновку районний суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 9 зворот).

У провадженні СД ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження №0000034 від 10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.03.2024 клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури Лисуна С.І. про арешт майна у кримінальному провадженні №000034 від 10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , миску з тушею дикої кози, із забороною будь-яким чином розпоряджатися та користуватися вказаним майном та залишенням на зберіганні у ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області (а.с. 11-12).

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.06.2024 клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000034 від 10.03.2024 задоволено частково.

Арешт, накладений 12.03.2024 ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області на автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 в частині заборони користування вказаним транспортним засобом скасовано.

Автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 передано власнику, залишивши арешт в частині заборони розпоряджатись вказаним транспортним засобом (а.с.24-25).

Постановою старшого дізнавача СД ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 27.06.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 10.03.2024, закрито у зв`язку з відсутністю кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України (а.с. 26).

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного Чернігівською області від 25.07.2024 клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000034 від 10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248КК України - задоволено.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бахмацького суду Чернігівської області від 12.03.2024 на автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 в частині розпорядження автомобілем.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бахмацького суду Чернігівської області від 12.03.2024 на миску з тушею дикої кози (а.с. 28).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).

Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 та постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20, від 29 вересня 2021 року у справі №607/16567/20, від 04 жовтня 2023 року у справі №757/5351/21-ц, від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою дізнавача від 10.03.2024, автомобіль «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання до ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Арешт на автомобіль марки «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 накладено 12.03.2024 ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області, 24.06.2024 даний арешт скасовано в частині заборони користуватися вказаним транспортним засобом, а 25.07.2024 скасовано арешт в частині розпорядження автомобілем.

Таким чином, автомобіль позивача перебував під арештом з 10.03.2024 по 25.07.2024, що складає 4 місяці та 15 днів, як правильно визначено судом першої інстанції.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату:

у місячному розмірі - 8 000 гривень;

у погодинному розмірі - 48 гривень.

Розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону.

Абзацом 9 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення - осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1 600 гривень.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №761/22531/23 (провадження №61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі №333/2527/22 (провадження №61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі №490/7139/23 (провадження №61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі №336/2137/23 (провадження №61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі №488/2561/21 (провадження №61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі №524/6017/22 (провадження №61-13387св24), 12 лютого 2025 року у справі №753/7572/2 (провадження №61-13255св24).

Таким чином, оскільки рішення Бахмацьким районним судом Чернігівської області ухвалено у цій справі 16.01.2025, мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", становить 8 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, мінімальний розмір, що підлягає до стягнення на користь позивача становить 36 000,05 грн, з яких 32 000 грн за 4 місяці (4 місяці х 8 000 грн); 4 000,05 грн за 15 днів ((8 000 грн / 30 днів) х 15 днів).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок тривалого незаконного арешту його автомобіля.

Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди апеляційний суд визначає в сумі 36 000,05 грн, оскільки такий розмір не менший від мінімального і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", та не призводить до її збагачення.

Виходячи з вищезазначеного, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що оскаржуване рішення районного суду слід змінити, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з 7 174,15 грн до 36 000,05 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду кримінальної справи

28.03.2024 між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Кавалюхом В.М. укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні, предмет якого полягає в тому, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту у кримінальному провадженні №0000034 від 10.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги, передбаченої в п. 1.2 цього договору (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2. договору адвокат погоджується надавати таку правову допомогу у кримінальному провадженні:

1. Усні та письмові консультації з юридичних питань.

2. Ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

3. Оскарження рішень слідчого та прокурора до суду першої інстанції та апеляційного суду.

4. Інші дії, направлені на захист клієнта від обвинувачення.

Відповідно до п. 4.1. договору за надання правової допомоги клієнт (або особа, якій доручено клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити адвокату гонорар в день укладення договору.

Клієнт погоджується здійснити додаткові витрати, що пов`язані з наданням правової допомоги (експертні дослідження, отримання платних довідок та інш. документів, витрати на відрядження, транспортні послуги тощо): транспортні послуги.

Клієнт у разі відсутності у нього коштів на оплату цих витрат, своєчасно повідомляє про це адвоката і погоджується з тим, що відмова в проведенні запропонованих адвокатом заходів може вплинути на позитивний результат виконання функцій захисту (п. 4.2. договору).

Адвокат приступає до виконання своїх обов`язків, визначених цим договором, лише після сплати гонорару відповідно до умов п. 4.1 цього договору (п. 4.3. договору) (а.с. 13).

Домовленостей щодо розміру гонорару даний договір не містить.

З квитанції до прибуткового касового ордера №27 від 03.04.2024 вбачається, що адвокатом Ковалюхом В.М. прийнято 10 000 грн від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 28.03.2024 (а.с. 14).

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 25.07.2024 адвокат Ковалюх В.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №171, виданого Чернігівською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 24.12.1997 року у період з 28.03.2024 по 25.07.2024 надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до договору про правову допомогу від 28.03.2024.

Розрахунок вартості послуг наступний:

1. Зустріч з клієнтом, вислуховування його розповіді, встановлення обставин справи, ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом, оформлення документів на ведення кримінального провадження (договір про правову допомогу, ордер адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера) - 1 година - 1 000 грн;

2. Складення та подача прокурору клопотання про закриття кримінального провадження - 3 години - 3 000 грн;

3. Складення та подача до суду клопотання про скасування арешту майна від 16.04.2024 року - 2 години - 2 000 грн;

4. Складення та подача до суду клопотання про скасування арешту майна від 12.06.2024 року - 2 години - 2 000 грн;

5. Складення та подача до суду клопотання про скасування арешту майна від 24.07.2024 року - 2 000 години - 2 000 грн;

6. Всього - 10 годин - 10 000 грн (а.с. 14 зворот).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Верховний Суд зауважує, що, встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява N 19336/04, § 268).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17 (провадження № 61-9263св19) Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), від 26 серпня 2024 року у справі № 932/10156/21 (провадження № 61-26св24) та інших.

Указана судова практика є незмінною.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду стороною позивача надано договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 28.03.2024, квитанція до прибуткового касового ордеру №27 від 03.04.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги від 25.07.2024.

Проте, у договорі про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 28.03.2024 сторонами не узгоджено суми гонорару, що підлягає сплаті адвокату за надану ним правову допомогу, що унеможливлює встановлення судом обставини існування між сторонами домовленості про визначення розміру гонорару саме у сумі 10 000 грн та підстав для його стягнення.

У постанові від 24 травня 2023 року у справі №179/363/21 (провадження № 61-4060св23) Верховний Суд зауважував, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі №757/42885/19-ц (провадження №61-9060св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі №336/6023/20 (провадження №61-11523сво23), пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі №756/11081/20 (провадження №14-25цс24)).

У даній справі ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн, пов`язані з розглядом кримінального провадження.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.01.2025 стягнуто на користь ОСОБА_1 2 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи принцип заборони повороту до гіршого, апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції в частині визначеної до стягнення суми витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження без змін, а доводи апеляційної скарги щодо її збільшення на 8 000 грн відхиляє.

Витрати на правову допомогу за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути понесені ним витрати на оплату правової допомоги адвоката у цій справі в сумі 5 000 грн (а.с.1-6).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути витрати на правничу допомогу адвоката за розгляд справи у Чернігівському апеляційному суді в сумі 5 000 грн (а.с. 199-202).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правничої допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правничу допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правничої допомоги (ст. 27 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу та підстав для їх стягнення.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанцій здійснював адвокат Ковалюх В.М. згідно з ордером про надання правничої допомоги серії СВ №1102542 від 11.10.2024, виданим на підставі договору про правничу допомогу від 29.07.2024 (а.с. 8) та згідно з ордером про правничу допомогу серії СВ №1115583, виданим на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 31.01.2025 (а.с. 202 зворот).

Відповідно до розділу 1 договору про правничу допомогу від 29.07.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ковалюхом В.М., його предмет полягає в наступному.

В порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування та прокуратури (п. 1.1. договору).

Замовник уповноважує виконавця представляти інтереси замовника у всіх підприємствах, установах, організаціях, судах України, в тому числі в судах першої та апеляційної інстанцій з усіма правами, які надані відповідним чинним законодавством позивачу,відповідачу, третій особі чи іншій особі, що бере участь у справі, у тому числі подавати та підписувати позовні та інші заяви, підписувати та подавати клопотання, скарги та інші документи, знайомитися з матеріалами справ, що стосуються довірителя, знімати копії з документів, долучених до справи, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, права повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового визнання позову, зміни предмету та підстав позову, збільшення або зменшення позовних вимог, залишення позову без розгляду, укладання мирової угоди, пред`явлення зустрічного позову, одержання рішення, ухвали, постанови, виконавчого листа або наказу суду, пред`явлення виконавчого листа або наказу суду до виконання з правом одержання майна, коштів в ході виконання рішення суду, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним в Україні законодавством порядку, відмовитися або відкликати апеляційну чи касаційну скаргу, тощо (п. 1.2. договору).

Для представлення інтересів замовника виконавцю надається право: подавати заяви, документи у відповідні органи, установи, організації та суди, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію у будь-яких державних або недержавних органах, установах, організаціях, судах, Реєстраційній службі, розписуватися за довірителя та виконувати всі інші дії пов`язані з цим договором (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору за послуги передбачені в .п. 1.1 цього договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі 5 000 грн.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 11.10.2024 адвокат Ковалюх В.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №171, виданого Чернігівською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 24.12.1997 року у період з 29.07.2024 по день ухвалення судового рішення надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до договору про правничу допомогу від 29.07.2024.

Розрахунок вартості послуг наступний:

1. Зустріч з клієнтом, вислуховування його розповіді, встановлення обставин справи, ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом, оформлення документів на ведення цивільної справи (договір про правову допомогу, ордер адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера) - 0,3 години - 300 грн;

2. Вивчення законодавства, що регулює спірні правовідносини, дослідження судової практики складання позовної заяви, її друк, виготовлення копій документів та подання позовної заяви до суду - 4 години - 4 000 грн;

3. Участь в судових засіданнях - 0,7 години - 700 грн;

4. Всього - 5 годин - 5 000 грн (а.с. 31 зворот).

З квитанції до прибуткового касового ордера №71 від 04.10.2024 вбачається, що адвокатом Ковалюхом В.М. прийнято 5 000 грн від ОСОБА_1 на підставі договору про правничу допомогу від 29.07.2024 (а.с. 31 зворот).

Відповідно до розділу 1 договору про правничу допомогу від 31.01.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кавалюхом В.М., його предмет полягає в наступному.

В порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування та прокуратури (п. 1.1. договору).

Замовник уповноважує виконавця представляти інтереси замовника у всіх підприємствах, установах, організаціях, судах України, в тому числі в судах першої та апеляційної інстанцій з усіма правами, які надані відповідним чинним законодавством позивачу,відповідачу, третій особі чи іншій особі, що бере участь у справі, у тому числі подавати та підписувати позовні та інші заяви, підписувати та подавати клопотання, скарги та інші документи, знайомитися з матеріалами справ, що стосуються довірителя, знімати копії з документів, долучених до справи, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, права повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового визнання позову, зміни предмету та підстав позову, збільшення або зменшення позовних вимог, залишення позову без розгляду, укладання мирової угоди, пред`явлення зустрічного позову, одержання рішення, ухвали, постанови, виконавчого листа або наказу суду, пред`явлення виконавчого листа або наказу суду до виконання з правом одержання майна, коштів в ході виконання рішення суду, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним в Україні законодавством порядку, відмовитися або відкликати апеляційну чи касаційну скаргу, тощо (п. 1.2. договору).

Для представлення інтересів замовника виконавцю надається право: подавати заяви, документи у відповідні органи, установи, організації та суди, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію у будь-яких державних або недержавних органах, установах, організаціях, судах, Реєстраційній службі, розписуватися за довірителя та виконувати всі інші дії пов`язані з цим договором (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору за послуги передбачені в .п. 1.1 цього договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі 5000 грн.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 13.02.2025 адвокат Ковалюх В.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №171, виданого Чернігівською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 24.12.1997 року у період з 31.01.2025 року по день ухвалення судового рішення надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до договору про правничу допомогу від 31.01.2025.

Розрахунок вартості послуг наступний:

1. Зустріч з клієнтом, оформлення документів на ведення справи (договір про правову допомогу, ордер адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера, детальний опис робіт адвоката) - 0,5 години - 500 грн;

2. Вивчення та аналіз рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.01.2025 року, дослідження законодавства, що регулює спірні правовідносини та судової практики - 2 години - 2 000 грн;

3. Підготовка апеляційної скарги, виготовлення копій документів, її друк в двох примірниках та подання документів до суду - 2,5 години - 2 500 грн;

4. Всього - 5 годин - 5 000 грн (а.с. 204 зворот).

З квитанції до прибуткового касового ордера № 11 від 11.02.2025 вбачається, що адвокатом Ковалюхом В.М. прийнято 5 000 грн від ОСОБА_1 на підставі договору про правничу допомогу від 31.01.2025 (а.с. 204).

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката Ковалюха В.М. у судах першої та апеляційної інстанцій та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлений спосіб та строки колегія суддів уважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх сума детально описана та обґрунтована у наданих документах.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення районного суду змінено апеляційним судом в частині визначеної до стягнення суми відшкодування моральної шкоди шляхом її збільшення з 7 174,15 грн до 36 000,05 грн, в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження рішення суду залишено без змін.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 визначено ціну позову у розмірі 60 000 грн. Таким чином, постає необхідність зміни розподілу судових витрат.

Загальна сума стягнення коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження складає 38 000,05 грн (36 000,05 грн + 2 000 грн), що становить 63,33% (38 000,05 грн / 60 000 грн х 100%) від задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на 63,33% з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 166,50 грн (5 000 грн х 63,33%) витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, відтак рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає зміні шляхом збільшення стягнутої суми з 764,50 грн до 3 166,50 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 28 825,90 грн (38 000,05 грн - 9 174,15 грн), що становить 62,81% (28 825,90 грн /(55 061,35 грн - 9 174,15 грн) х 100%), з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 140,50 грн (5 000 грн х 62,81%) витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року змінити, виклавши абзаци другий та третій його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 36 000,05 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом кримінального провадження, а всього 38 000,05 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 166,50 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у суді першої інстанції».

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України (адреса: м. Київ вул. Бастіонна, 6, ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу, понесені за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 3 140,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко