ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року місто Київ

Справа № 752/5306/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5259/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року (ухвалено у складі судді Кордюкової Ж.І., повний текст судового рішення складено 08 листопада 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристичний лідер» про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристичний лідер» про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення коштів, у якому просила:

1) розірвати договір на туристичне обслуговування від 26.01.2022 №5880885, укладений між ним та ТОВ «ТТВК», від імені та в інтересах якого на підставі агентського договору по реалізації туристичних продуктів від 07.04.2017 № 6975-17 діяло ТОВ «Туристичний Лідер»;

2) стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 23 700 грн.

В обґрунтування вимог зазначала, що 26.01.2022 між нею та ТОВ «ТТВК» через Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристичний лідер» було укладено договір на туристичне обслуговування №5880885.

Відповідно до Розділу 2 договору Туроператор зобов`язується відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста, надати комплекс туристичних послуг, а турист зобов`язується до цього договору прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 3.2.1. договору Туроператор через Турагента зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги, замовлені туристом, у повному обсязі, в кількості, якості та у визначені договором строк, за умовами повної оплати вартості туристичного продукту туристом у строки, встановлені договором.

Згідно з додатком № 1 до договору позивачем було замовлено подорож у період з 05.03.2022 до 12.03.2022. Загальна вартість зазначеного туру склала 23700 грн.

На виконання умов договору позивачем 27.01.2022 було сплачено суму у розмірі 5000 грн, 16.02.2022 суму у розмірі 18700 грн.

24.02.2022 відбулося повномасштабне військове вторгнення російської федерації на територію України, внаслідок чого закрито повітряний авіа простір над Україною та скасовані всі авіарейси.

За пунктом 3.2.8 договору у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, туроператор зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Позивач зазначала, що під час виконання умов договору на туристичне обслуговування відповідачем допущено порушення істотних умов договору та не виконано взяті на себе зобов`язання з надання туристичних послуг, також відповідач не повернув позивачу сплачені грошові кошти за туристичний продукт, внаслідок чого позивач значною мірою був позбавлений очікуваних послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 08 листопада 2024 року позов залишив без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 04 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним та неправильне з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що відповідно до договору на туристичне обслуговування від 26 січня 2022 року № 5880885 туристична компанія зобов`язувалася надати повний комплекс послуг (турпродукт), а позивач - оплатити їх. Умови договору були виконані позивачем у повному обсязі (своєчасно сплачено кошти в розмірі 23 700 грн). Водночас туроператор не виконав своїх обов`язків: не надав відповідні послуги, не запропонував альтернативних варіантів туру та не повернув кошти.

Наголошує, що туроператор та турагент мали обов`язок повідомити про зміни в наданні туристичного продукту (зміна строків, умов або повна неможливість виконання) і запропонувати альтернативу або повернути кошти. Це прямо передбачено як умовами укладеного договору, так і нормами Закону України «Про туризм». Натомість жодних офіційних повідомлень про перенесення строків чи неможливість надання послуг із боку відповідача не було отримано.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на повідомлення туроператора TUI Ukraine на офіційному сайті та лист Торгово-промислової палати України (ТПП) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не доводить неможливості виконання саме цього конкретного договору, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, форс-мажорні обставини повинні бути доведені конкретно по кожному договору: якщо сторона посилається на форс-мажор, вона мусить довести, що ці обставини унеможливили саме її зобов`язання в цьому випадку. Відповідач цього не зробив.

Суд першої інстанції самостійно зібрав докази (повідомлення з офіційного сайту туроператора) без клопотання відповідача та без належної оцінки обставин, чим порушив принцип змагальності й норми ЦПК України. Відповідач не скористався правом подати відзив на позов, не надав жодних доказів чи заперечень, і суд мав урахувати цю обставину під час ухвалення рішення.

Звертає увагу, що в Голосіївському районному суді м. Києва у подібних справах щодо стягнення коштів із ТОВ «ТТВК» ухвалюються різні рішення: частина позовів задовольняється, інша частина - ні. Така розбіжність порушує вимоги щодо єдності судової практики та принципу законності, а також призводить до різного тлумачення однакових правовідносин у межах одного й того ж районного суду.

Апелянт вважає неприпустимим, що за час дії воєнного стану туроператор не звернувся з пропозиціями про зміну строків чи умов туру, не здійснив повернення коштів, не підтвердив, що саме воєнний стан позбавляє його можливості виконати договір. Апелянт неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем, але відповіді так і не отримав.

За таких обставин скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції порушує принцип верховенства права і суперечить ч. 3 ст. 651 та ч. 1 ст. 907 ЦК України, а також нормам Закону України «Про туризм».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 26.01.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Туристичний Лідер», що діяло від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №6975-17 від 07.04.2017, було укладено договір на туристичне обслуговування №5880885, за умовами якого туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх (п. 2.1 договору №5880885 від 26.01.2022).

Пунктом 3.2.8 договору №5880885 від 26.01.2022 передбачено, що у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу (п.4.3 договору №5880885 від 26.01.2022).

Згідно з п.6.1., 6.2 договору №5880885 від 26.01.2022 сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України. Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг.

Пунктом 5.11. договору №5880885 від 26.01.2022 передбачено, що у випадку невиконання умов цього Договору з боку Туроператора, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Згідно з листом бронювання/програмою туристичного обслуговування, який є Додатком № l до договору №5880885 від 26.01.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обрали відпочинок у Єгипті, Хургада, готель Fun&Sun Family Aqua Vista 4* в період з 05.03.2022 по 12.03.2022, транспортне обслуговування літак, загальна вартість туру становить 23700 грн. Перший платіж становить суму у розмірі 5000 грн, доплата вартості туристичного продукту, що становить суму у гривні по курсу НБУ на дату укладання цього Договору, сплачується туристом до 17.02.2022.

Пунктом 6.3. договору №5880885 від 26.01.2022 передбачено, що Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати Туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від Туроператора.

На виконання договору на туристичне обслуговування, позивач 27.01.2022 здійснив оплату туру у розмірі 5000 грн, що підтверджується квитанцією №А2АТ-4Х70-94АК-ХЕ22.

16.02.2022 позивач здійснив оплату туру у розмірі 18700 грн, що підтверджується квитанціями №7А57-Е7А7-08ЕЕ-28К3 та №КВВХ-2М7Х-РРЕ5-3МОТ.

24.02.2022 з 05 години 30 хвилин в Україні запроваджено воєнний стан та з цього ж дня було закрите регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України.

24.02.2022 Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформація буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Зазначений лист розміщений на офіційному сайті ТПП України.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України (а. с. 63-64).

Позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити (а. с. 65).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися в судове засідання.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що:

-відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеним договором на туристичне обслуговування №5880885 від 26.01.2022, про що свідчить отримання позивачем листа бронювання/програмою туристичного обслуговування, на двох осіб у Єгипті, Хургада, готель Fun&Sun Family Aqua Vista 4* в період з 05.03.2022 по 12.03.2022;

- враховуючи непрогнозовані події, що відбулись і відбуваються у зв`язку із повномасштабною військовою агресією, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови договору №5880885 від 26.01.2022 відповідачем було об`єктивно неможливим;

- доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених в листі бронювання, суду не надано і про таке порушення позивач не вказує;

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договору про надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм» (далі - Закон № 324/95)

За змістом статті 20 Закону № 324/95 за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема, вартість туристичного обслуговування і порядок оплати, форма розрахунку.

Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Відповідно до статті 30 Закону № 324/95 порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема, порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

У статті 25 Закону № 324/95 встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

У справі, що переглядається, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що послуги за договором на туристичне обслуговування не були надані з незалежних від нього причин, а сплачені ним кошти не було повернуто.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів суд першої інстанції вважав, що такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивач не довів порушення відповідачем умов договору на туристичне обслуговування № 5880885 від 26.01.2022.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов встановивши обставини, що відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеними договором на туристичне обслуговування №5880885 від 26.01.2022, про що, на переконання суду, свідчить отримання позивачем листа бронювання/програми туристичного обслуговування на двох осіб у Єгипті, Хургада, готель Fun&Sun Family Aqua Vista 4* в період з 05.03.2022 по 12.03.2022.

Зазначена обставина не була заперечена позивачем.

Неможливість завершити надання відповідачем туристичних послуг в повному обсязі (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами (подіями непереборної сили), оскільки з 05-30 год. 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який діє до цього часу.

Враховуючи непрогнозовані події, що відбулись і відбуваються у зв`язку із повномасштабною військовою агресією, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови договору №5880885 від 26.01.2022 відповідачем було об`єктивно неможливим.

При цьому суд першої інстанції надав оцінку положенням п. 6.3. договору на туристичне обслуговування, яким передбачено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від туроператора.

Щодо вимог про розірвання договору на туристичне обслуговування

Колегія суду погоджується із судом першої інстанції щодо відсутності підстав для розірвання договору частково, а саме з інших підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18, від 12.05.2020 у справі № 911/991/19, від 14.07.2021 у справі №911/1442/19, від 21.06.2022 у справі № 911/3276/20, від 05.07.2022 у справі № 922/2469/21, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, від 14.09.2023 у справі № 910/4725/22 неодноразово викладав висновок про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Отже, встановлення обставин закінчення строку дії договору, щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке.

З огляду на викладене, обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився.

Як убачається із матеріалів цієї справи та встановлено судом, 26.01.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Туристичний Лідер», що діяло від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №6975-17 від 07.04.2017, було укладено договір на туристичне обслуговування №5880885, за умовами якого туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх (п. 2.1 договору №5880885 від 26.01.2022).

Відповідно до п. 8.9 указаного договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну Туру.

Згідно із п. 1.4 розділу 1 договору «Визначення термінів» тур - це туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом та строками, забезпечена комплексом туристичних послуг, які замовлялися туристом (бронювання, розміщення, харчування, транспортні послуги, рекреація, екскурсії тощо).

Із наявного у справі доказу, а саме підтвердження № 5880885, вбачається, що тур мав початок 05 березня 2022 року та мав закінчитись 12 березня 2022 року.

Отже закінчення терміну туру 12 березня 2022 року є датою закінчення дії договору.

Оскільки, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору лише в березні 2024 року, тобто після закінчення строку дії цього договору, визначеного сторонами у пункті 8.9, відсутні правові підстави для його розірвання.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору виходив з інших підстав, а тому оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає зміні щодо мотивів для відмови в позові в цій частині.

Щодо повернення грошових коштів

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення спору про повернення грошових коштів з огляду на таке.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про відсутність підстав для повернення сплачених позивачем грошових коштів, оскільки доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених в листі бронювання, суду не надано і про таке порушення позивач не вказує.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки суд не врахував, що вказані форс-мажорні обставини унеможливили виконання зобов`язання взагалі. При цьому суд першої інстанції не встановив підстав для покладення тягаря за неможливість виконання туристичного договору саме на замовника послуг (позивача).

Як вбачається зі змісту позову, позивач не вимагає від відповідача виконати зобов`язання за договором та надати послуги, чи покласти на відповідача відповідальність за невиконання договірних зобов`язань, а просить повернути суму коштів, яка була сплачена позивачем, однак наперед оплачена послуга не була надана.

Зокрема, пунктом 3.2.8. договору на туристичне обслуговування передбачений обов`язок туроператора повернути усі сплачені туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання.

Такому обов`язку туроператора кореспондується обов`язок туриста відповідно до умов п. 3.4.8 договору оплатити фактично понесені туроператором витрати у випадку відмови від даного договору до та після початку поїздки згідно умов бронювання, які зазначаються в листі бронювання.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору на туристичне обслуговування позивач:

27 січня 2022 року здійснив часткову оплату туру в розмірі 5 000 грн (а. с. 10);

16 лютого 2022 року - в розмірі 10 000 грн та 8 700 грн (а. с. 11, 12).

Таким чином, на виконання умов договору на туристичне обслуговування позивач сплатив відповідачу суму в загальному розмірі 23 700 грн.

Доказів, що неможливість виконання умов туристичного договору відбулася саме внаслідок відмови туриста від цього договору, матеріали справи не містять.

Пункт 5.11 Договору передбачає, що у випадку невиконання умов цього договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Пункт 6.3 Договору передбачає, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від туроператора.

У ході судового розгляду не було встановлено та матеріалами справи не підтверджується, що відповідач мав можливість надати послугу, однак цього не зробив саме з вини сторони позивача.

Таким чином, як положеннями спеціального Закону № 324/95, так і умовами Договору прямо передбачено обов`язок виконавця послуг повернути грошові кошти, які були сплачені замовнику за послугу, яка не була надана.

Відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону № 324/95 туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо:

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити (ч. 12 ст. 20 Закону № 324/95).

При цьому слід розрізняти відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, яке сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, не могли передбачити, та повернення коштів, які були авансовані замовником послуг, однак послуги виконавцем надані не були.

Згідно з абз. 6,9 ч. 1 ст. 25 Закону № 324/95, туристи і екскурсанти, серед іншого, мають право на отримання туристичних послуг, передбачених договором, та на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у постанові від 22.09.2020, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17, та від 03 квітня 2024 року № 910/21315/21).

Тобто, закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Так, навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. А тому можливим є виконання як позивачем, так і відповідачем зобов`язань за договором.

З урахуванням встановлених обставин та норм матеріального і договірного права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що право вимоги позивача до відповідача щодо повернення сплачених ним коштів є доведеним.

Відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру коштів, оскільки жодних доказів, що виконавцем послуг були понесені будь-які витрати на виконання умов туристичного договору, матеріали справи не містять.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки заявленим позивачем у позові обставинам, що ним були сплачені наперед грошові кошти (аванс) за послуги, які мав надати відповідач, який відповідно послуги не надав та дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивача в частині повернення коштів, сплачених як аванс.

Суд першої інстанції покладаючи тягар фінансових затрат на сторону позивача, який є споживачем послуг та звернувся за захистом свого порушеного права, не встановив порушень зі сторони позивача. Встановивши відсутність вини за невиконання зобов`язань зі сторони відповідача суд не встановив понесення витрат, який здійснив відповідач за договором, не встановив наявність вини позивача, у зв`язку з чим таке рішення не можна визнати справедливим.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 3 028 грн (1 211,20 грн + 1 816,80 грн) в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про розірвання договору на туристичне обслуговування № 5880885 від 26 січня 2022 року - змінити в частині мотивів для відмови.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів за договором на туристичне обслуговування № 5880885 від 26 січня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (код ЄРДПОУ 36285831) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти за неотримані послуги згідно з договором на туристичне обслуговування № 5880885 від 26 січня 2022 року в розмірі 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 27 березня 2025 року

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді: О. Ф. Мазурик

Л. Д. Поливач