Справа № 752/2289/25
Провадження № 2/752/3871/25
У Х В А Л А

01.02.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство освіти і науки України про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання здійснити дії, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовною заявою до Національного університету біоресурсів та природокористування України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство освіти і науки України про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання здійснити дії.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне передати справу на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області наступних підстав.

Згідно з норами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При подачі позову позивач визначив підсудність справи за місцемзнаходження відповідача.

Однак, в даному випадку необхідно керуватись правилами виключної підсудності, визначеними ст.30 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Це позови про право власності на таке майно, про право володіння і користування ним, про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна, про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна, про право користування нерухомим майном, про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо, про визнання правочину з нерухомістю недійсним, про звернення стягнення на нерухоме майно, про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна, про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17 (провадження №61-30812св18).

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Якщо спір стосується безпосередньо реалізації права на конкретне житлове приміщення, при вирішенні підсудності справи слід виходити з того, що право на приватизацію є правом на нерухоме майно, тому слід застосовувати положення частини першої статті 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Суд зазначає, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Предметом спору у цій справі є фактично майнові права на нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки спір фактично виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України він має розглядатися Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області.

За даних обставин справа Голосіївському районному суду м.Києва не підсудна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудністю) судів, суд приходить до висновку про необхідність передачі позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд до належного суду..

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.31,32 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство освіти і науки України про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання здійснити дії передати на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.О. Чекулаєв