Провадження № 2/522/497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тетькової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи Товарної біржи «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи Товарної біржи «Центральна Одеська біржа» про визнання довгору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що між 03 жовтня 1997 року між Позивачами та Відповідачами укладеного Договір № 3518 купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до якого Позивачі купили квартиру під АДРЕСА_1 . Зазначений договір був укладений відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». На виконання умов Договору Позивачі зареєстрували договір в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, проте до вимог законодавства на момент укладення договору, такий договір не мав бути нотаріально засвідчений.

Позивачі на момент звернення до суду, не можуть розпорядитися своїм майном, з огляду на положення норми ст.657 Цивільного Кодексу України.

З огляду на вищевикладене, звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивачі просили визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3518 від 03 жовтня 1997 року укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

18 березня 2025 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

25 березня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання 25 березня 2025 року не з`явилися, відзив на позов не надали, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (продавці за договором) та ОСОБА_1 діючої від себе та своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 (покупець за договором) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3518 від 03 жовтня 1997 року, який був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» за № 3518 від 03 жовтня 1997 року.

Відповідно до укладеного договору, ОСОБА_1 діюча від себе та своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 купила, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали квартиру під АДРЕСА_1 .

Позивачі не мають можливості розпорядитись своїм майном з огляду на положення норми ст.657 Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.

У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу).

В той час, відповідно до статті 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що сторонами було виконано обов`язки за договором купівлі-продажу нерухомого майна в повному обсязі, Продавцем було передано у власність Покупця нерухоме майно, а Покупцем було прийнято таке майно та сплачено ціну відповідно до умов вищезазначеного договору.

Згідно п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 (який був чинний на момент виникнення правовідносин), державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.

На виконання вищезазначеного положення, 17 жовтня 1997 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за реєстровим номером 369 стор.32-кн 183 пр., було зареєстровано право власності на вищезазначений об`єкт нерухомості за ОСОБА_1 ..

Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарні біржі" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарні біржі").

Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 ЗУ „Про товарні біржі", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарні біржі" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій нерухоме майно.

Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що сторони є добросовісними набувачами нерухомого майна.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року з цього приводу роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Крім того, п. 2 ст. 220 ЦК України зазначає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16ц у подібних правовідносинах зазначає наступне: «однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість».

З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3518 від 03 жовтня 1997 року укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який був зареєстрований на Одеській товарній біржі нерухомості за № 3518 від 03 жовтня 1997 року, дійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р. ); ст. 209, 220, ЦК України; ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» (в редакції 1993 р.); 223, 258-259, 263-264, 265, 282, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи Товарної біржи «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3518 від 03 жовтня 1997 року, а саме квартири під АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення підписано та складено 27 березня 2025 року.

Суддя Чернявська Л.М.