П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Київ

Справа № 753/16479/24

Провадження: № 22-ц/824/6638/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Короті Романа Олександровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шаповалової К. В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що що 06 червня 1997 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , 2009 року народження. Сімейне життя не склалося, сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, наразі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому просив суд розірвати шлюб.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 06 червня 1997 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 558.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коротя Р. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, не встановив за допомогою належних та допустимих доказів, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, не уникнув формалізму при вирішенні позову про розірвання шлюбу, повно та всебічно не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що є підставою для скасування рішення. Більше того, згідно із ст. 111 СК України суд мав вжити заходів щодо примирення подружжя.

Крім того, розгляд справи просив здійснювати без участі відповідачки та її представника.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 червня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Від шлюбу подружжя має спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтвуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сторони не проживають разом, між ними втрачено почуття любові та поваги, шлюб носить лише формальний характер.

Задовольняючи паозовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог. Суд вважав наявними підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача.

Крім того, наданий ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2024 року сторонам строк на примирення позитивних результатів не дав.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинам з огляду на таке.

Так, згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Приписами статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 36, ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Частиною першою статті 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

При розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, тобто, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.

Отже, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

Крім того, будь-які докази, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні.

Також не знайшли в ході апеляційного перегляду спарви доводи відповідачки про те, що суд не вжив заходів щодо примирення подружжя, адже, як зазначено вище, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2024 року сторонам надано строк на примирення терміном на один місяць, який позитивних результатів не дав.

З матеріалів справи убачається, що як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивач не брав участі у судовому розгляді справи, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій, зокрема, просив задовольнити його позовні вимоги, більш того, позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу свідчить про його небажання зберегти шлюб.

Водночас, колегія суддів також зауважує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 має суто формальний характер, оскільки не містить конкретних посилань на обставини справи або на факти, які б свідчили про намагання сторін зберегти шлюб.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 рокупідлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката Короті Р. О. в інтересах ОСОБА_1 залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Короті Романа Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено26 березня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М.Верланов

В. А. Нежура