Справа № 352/3131/24
Провадження № 2/352/243/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Представник позивача 12.12.2024 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 72154,50 грн.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 08.05.2024 між позивачем та відповідачем укладений договір № 497420-КС-002 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався до 23.10.2024 повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Сторони визначили, що стандартна процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 1,5 % в день, знижена процентна ставка є фіксованою і становить 1,14874498 % в день; комісія за надання кредиту становить 3000 грн, нараховується одноразово при видачі кредиту, розмір комісії є незмінним. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши відповідачу 20000 грн на його банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про видачу коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором станом на 26.11.2024 утворилася заборгованість у розмірі 72154,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 49154,50 грн, заборгованості за комісією в розмірі 3000 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 2422,40 грн витрат з оплати судового збору.

У поданій до суду заяві представник позивача просив справу розглянути без участі представника позивача, позов підтримав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

У поданому до суду відзиві від 17.01.2025 представник відповідача адвокат Гоголь М. І. заявлений позов визнала частково, покликаючись на те, що відповідач повністю визнає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20000 грн згідно укладеного з позивачем кредитного договору № 497420-КС-002 від 08.05.2024. Відповідач з 10.07.2024 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, тому на нього як військовослужбовця, мобілізованого на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, він звільнений від нарахування та сплати процентів за користування споживчим кредитом. Тому відповідач визнає заборгованість за відсотками за період з 08.05.2024 до 09.07.2024 включно в розмірі 17354,50 грн. Відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією в розмірі 3000 грн, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою оплатою позичальника. Щодо часткового задоволення позову не заперечувала.

У наданих суду додаткових поясненнях від 19.03.2025 представник відповідача наголосила на тому, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками, яка розрахована за зниженою процентною ставкою 1,14874498 % в день та стандартною процентною ставкою 1,5 % в день, не відповідає положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно цієї норми, яка була чинною на час укладення з відповідачем кредитного договору,максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Тому відповідач визнає заборгованість за відсотками за період з 08.05.2024 до 09.07.2024, тобто за 63 дні до дня мобілізації, в розмірі 12600 грн, а також визнав заборгованість по комісії в сумі 3000 грн. Не заперечувала щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 12600 грн та заборгованості по комісії в розмірі 3000 грн. Просила справу розглянути без участі сторони.

У відповіді на відзив від 21.01.2025 та додаткових поясненнях від 19.03.2025 представник позивача покликався на те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, відсотках, які нараховані від дати укладення кредитного договору до дати його мобілізації до лав ЗСУ, та комісія за надання кредиту. Комісія встановлена кредитодавцем правомірно відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» та відноситься до загальних витрат за споживчим кредитом. Щодо розміру денної процентної ставки зазначив, що дійсно згідно ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, згідно якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Денна процентна ставка за укладеним з відповідачем договором становить 1,16 %, тому позивач правомірно нарахував заборгованість за відсотками.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що 08.05.2024 позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір № 497420-КС-002 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.18-22).

Згідно умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (п. 2.1 договору).

Кредит наданий на строк 24 тижні (п. 2.3), строк дії договору до 23.10.2024 (п. 2.7).

Стандартна процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 1,5 % в день, знижена процентна ставка є фіксованою і становить 1,14874498 % в день (п. 2.4).

Комісія за надання кредиту становить 3000 грн, нараховується одноразово при видачі кредиту, розмір комісії є незмінним (п. 2.5).

Згідно п. 2.11 договору денна процентна ставка становить 1,16 %.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши відповідачу 20000 грн на його банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» про перерахунок коштів (а.с.35) та наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою за картковим рахунком відповідача (а.с.145-147).

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість станом на 26.11.2024 у розмірі 72154,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 49154,50 грн, заборгованості за комісією в розмірі 3000 грн, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.12-13).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

Частина 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Стаття 12 цього Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Суд установив, що відповідач ОСОБА_1 з 10.07.2024 проходить військову службу в ЗСУ за призовом під час мобілізації в особливий період, що підтверджується копією витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.07.2024 № 253 (а.с.89) та копією військового квитка відповідача (а.с.87-88).

Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З урахуванням викладеного суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що на відповідача, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, з 10.07.2024 поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у частині не нарахування відсотків за користування кредитом.

Суд зазначає, що частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ст. 8 доповнена згідно із ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма набрала законної сили 24.12.2023, тобто станом на час укладення договору про споживчий кредит з відповідачем ця норма чинна.

Пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Саме на цей пункт, яким Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені згідно із ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023, покликався представник позивача на підтвердження правомірності нарахування відповідачу заборгованості за відсотками.

Перехідні положення закону застосовуються в разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень.

Пункт 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлює, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (вказаний пункт вніс зміни до Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Пункт 4 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-ІХ від 22.11.2023 передбачає, що надавачі фінансових послуг, не зазначені в п. 3 цього розділу (п. 3 стосується банків) протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом повинні привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Тобто фінансові установи, які надають кредитні послуги (крім банків), до яких відноситься позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», мали законодавчо визначений перехідний період у 30 днів з дня набрання чинності Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023, який закінчився 24.01.2024, для приведення своєї діяльності та документів у відповідність із вимогами вказаного Закону.

Відповідно укладення договору споживчого кредиту з визначенням максимального розміру денної процентної ставки на умовах, вказаних у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», після 24.01.2024 є порушенням вимог цього Закону. Лише за договорами, укладеними протягом перехідного періоду (до 24.01.2024) або строк дії яких було продовжено протягом перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення перехідного періоду.

Аналогічна позиція міститься у роз`ясненнях Національного банку України щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування від 15.01.2024, які представник позивача долучив до своїх додаткових пояснень від 19.03.2025 (а.с.175-178).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Суд установив, що кредитний договір між сторонами укладений 08.05.2024. Тому умови договору щодо встановлення стандартної процентної ставки за користування кредитом 1,5 % в день, зниженої процентної ставки 1,14874498 % в день (п. 2.4) та денної процентної ставки 1,16 % (п. 2.11) у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

Таким чином, суд визначає заборгованість відповідача за відсотками за період з 08.05.2024 до 09.07.2024, тобто за 63 дні до дня мобілізації, в розмірі 12600 грн (20000 х 1 % = 200 х 63).

З урахуванням викладеного суд частково задовольняє заявлений позов та стягує з відповідача на користь позивача 35600 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 20000грн заборгованості за тілом кредиту, 12600 грн заборгованості за відсотками, 3000 грн заборгованості за комісією.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого позову на суму 35600 грн, що становить 49,34 % від заявленої суми позову 72154,50 грн, суд стягує з відповідача на користь позивача 1195,21 грн витрат з оплати судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 639, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», , 35600 (тридцять п`ять тисяч шістсот) грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 20000грн заборгованості за тілом кредиту, 12600 грн заборгованості за відсотками, 3000 грн заборгованості за комісією, та 1195 (одну тисячу сто девяносто пять) грн 21 коп. судових витрат, а всього 36795 (тридцять шість тисяч сімсот девяносто пять) грн 21 коп.

У решті позову на суму 36554,50 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», бульвар Л. Українки, 26 офіс 411, м. Київ, 01133, .

Представники позивача: Мишевська Наталія Миколаївна, бульвар Л. Українки, 26 офіс 411, м. Київ, 01133, РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: Гоголь Мирослава Ігорівна, АДРЕСА_3 .

Повне рішення складене 24.03.2025.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ