РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/609/25

31 березня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позову вказав, що після смерті його матері, ОСОБА_3 , відкрилася спадщина. На випадок смерті матір заповіла усе своє майно своїм дітям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних долях. А також окремо заповіла частку земельного паю згідно сертифікату на користь сина ОСОБА_1 . З метою отримання спадкового майна він звернувся в державну нотаріальну контору, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відмінність імені матері у свідоцтві про її смерть та державних актах на право приватної власності на земельні ділянки, а також невідповідність спадкового майна з майном, зазначеним у заповіті, бо заповітом охоплено земельну частку (пай) згідно сертифікату, а ОСОБА_1 надано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що не є тотожним. Просить встановити факт належності державних актів на право приватної власності на земельні ділянки його матері та визнати за ним право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 18.02.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідач по справі ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Позивач та її представник - адвокат Артерчук Л.В. у судове засідання не з`явились, представником подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, у заяві поданій до суду просила суд розгляд справи провести без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд рахує за вірне прийняти визнання відповідачем пред`явленого позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (актовий запис № 38), виданим Яполотською сільською радою Костопільського району Рівненської області 10 грудня 2007 року.

Родинні відносини між матір`ю та сином підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , виданим Яполотською сільською радою Костопільського району Рівненської області, де зазначено у графі «мати» ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області площею 0,9716 га та площею 0,2682 га згідно державного акту на право приватної власності на землю І-РВ № 019785, площею 0,9731 га та площею 0,3181 га згідно державного акту серія І-РВ № 019834, виданих Костопільською районною державною адміністрацією 22 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_5 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт щодо належних їй житлового будинку з надвірними будівлями в селі Збуж, земельної ділянки в розмірі 0,53 га і всього того, що буде належати їй на за законом на день смерті на користь своїх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних долях. А також окремо заповіла частку земельного паю КСП «Зоря» згідно сертифікату РВ № 0178014 на користь сина ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Яполотської сільської ради 25 лютого 1998 року та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 11.

ОСОБА_1 звернувся до Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області площею 0,9716 га та площею 0,2682 га згідно державного акту на право приватної власності на землю І-РВ № 019785, площею 0,9731 га та площею 0,3181 га згідно державного акту серія І-РВ № 019834, виданих Костопільською районною державною адміністрацією 22 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 14719750, сформованого Сарненською районною державною нотаріальною конторою 24.05.2008, після смерті ОСОБА_3 Костопільською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 144 від 21.05.2008.

Згідно довідки № 153/02-14, виданої Костопільською районною державною нотаріальною конторою 10.06.2021, спадкоємцями за заповітом цілої частки майна (в рівних долях) є діти померлої ОСОБА_3 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в с.Збуж Костопільського району Рівненської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в селі Привільне Дубенського району Рівненської області.

У постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №424/02-31 від 06.11.2024 зазначено, що ОСОБА_1 пред`явлено державні акти на право приватної власності на землю, де власником землі є Кухар «Філіна» Павлівна, що не відповідає даним спадкодавця у свідоцтві про смерть - ОСОБА_3 .

Також підставою для відмови зазначено наявність заповіту на його користь щодо земельної частки (паю) КСП «Зоря» згідно сертифікату РВ № 0178014, однак ОСОБА_1 надано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що не є тотожним, бо сертифікат на земельну частку (пай) засвідчує право на отримання земельної ділянки і містить інформацію про вартість та площу паю в умовних кадастрових гектарах та не підтверджує право власності на саму ділянку та не визначає її межі.

Згідно з ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 12 Постанови ПВСУ № 5 зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК (ст.315 ЦПК у редакції 2017 року) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно абз.2 пункту 12 Постанови ПВСУ № 5 на підставі п.6 ст. 273 ЦПК (ст.315 ЦПК України в редакції 2017 р.) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Костопільська районна державна адміністрація, що видала держані акти на право власності на земельні ділянки з 14.01.2021 перебуває в стані припинення згідно розпорядженням КМУ № 1635-р від 16.12.2020 «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій».

Зміни чи виправлення до самого державного акту не вносяться, оскільки згідно законодавства, що регулювало порядок складання, видачі та реєстрації державних актів, діючого на час видачі державного акту, внесення змін чи виправлень до державного акту не допускалось (Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993 (втратила чинність), та Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 (втратила чинність).

Відповідно до вимог пунктів 9, 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. З 01.01.2013 державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються.

Заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений секретарем сільської ради 25 лютого 1998 року, передбачав спадкування одноосібно ОСОБА_1 лише частки земельного паю КСП «Зоря» згідно сертифікату РВ № 0178014, серія та номер якого відповідає сертифікату, виданого на ОСОБА_5 .

Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ № 0178014 від 20.06.1997, виданий члену КСП «Зоря» с.Яполоть Костопільського району Рівненської області ОСОБА_5 на підставі рішення Костопільської РДА № 689-р від 31.12.1996.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон).

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 (62/2001) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» забезпечено вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

Статтями 2,3 Закону передбачено порядок виділення земельної ділянки в натурі власникам земельних часток (паїв) на підставі документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, свідоцтва про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Спадкодавець виділила земельні ділянки в натурі, про що свідчить розпорядження голови Костопільської районної державної адміністрації № 600-р від 18.10.2003 (архівний витяг від 18.10.2024 № 175.1/04-01), у якому зазначено, що ОСОБА_5 видано державні акти на право власності на землю взамін сертифікату № 0178014 на право земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства з розмірами ділянок 0,97 га, 0,97 га , 0,30 га, 0,27 га. У державних актах на право приватної власності на землю І-РВ № 019834 та І-РВ № 019785 підставою передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_5 , яка мешкає в селі Збуж Костопільського району зазначено розпорядження Костопільської РДА № 600-р від 18.12.2003.

ОСОБА_3 виділила земельну частку (пай) в натурі згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та оформила право власності на земельні ділянки згідно державного акту на право власності, однак заповіт в частині розпорядження часткою згідно сертифікату не змінила, що перешкоджає позивачу як спадкоємцю оформити право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом.

Згідно повідомлення Архівного управління Рівненської районної державної адміністрації № 175.2/04-01 від 18.10.2024 у Списку закріплення власників сертифікатів на земельні частки (паї), затвердженого розпорядженням голови Костопільської райдержадміністрації від 18 грудня 2003 року № 600-р під № 33 значиться ОСОБА_5 . Інших осіб у цьому Списку з аналогічним прізвищем та ім`ям немає.

Відповідно до довідки Яполотської сільської ради № 1444 від 08.11.2018 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 , проживання якої в селі Збуж відповідає записам у держаних актах, сертифікаті, заповіті.

Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Частинами першою, другою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У статті 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 цього ж Кодексу встановлені строки для подачі заяви - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5 на користь сина померлої ОСОБА_1 , що посвідчена нотаріально ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак, відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України вона пропустила строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому житловий будинок та земельну ділянку під ним та поряд з будинком, успадковують сторони у рівних долях. Земельну частку (пай), що виділена в натурі в окремі земельні ділянки згідно державних актів на право власності на землю позивач не може успадкувати та зареєструвати за собою право власності на цілу частку у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Коло осіб, що заявили своє право на спадщину та перевірка заповітів підтверджується також матеріалами спадкової справи № 144/2008, заведеної у Костопільській державній нотаріальній конторі 24.05.2008 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

Статтею 328 ЦК встановлюються принципові засади набуття права власності:

відкритість (невичерпність) переліку підстав його виникнення. Це означає, що право власності може набуватися у будь-який спосіб, що не суперечить закону;

законність набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.

Набуття права власності у однієї особи в переважній більшості пов`язане з припиненням права власності в іншої. Дії з набуття права власності мають бути правомірними та добросовісними. Це стосується: а) способів набуття права власності; б) процедури набуття права власності в) особи-набувача.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 № 295/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, дане питання вирішується в судовому порядку.

Ураховуючи те, що у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, позивач звертається до суду за захистом свого права шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Згідно з абзацами другим та третім пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином, позивач через невідповідність імені матері у свідоцтві про її смерть та державних актах на право приватної власності на земельні ділянки та невідповідність спадкового майна з майном, зазначеному у заповіті не має можливості успадкувати земельні ділянки у встановленому законом порядку, а тому змушений звернутись до суду з вимогою встановити факт належності правовстановлюючих документів державних актів на право власності на земельні ділянки, та за захистом своїх майнових прав та інтересів про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом.

Іншим чином захистити своє право, як у судовому порядку про визнання права власності на нерухоме майно позивач не може.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, встановити факт належності державних актів матері позивача та визнати за ним право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 12, 13, 81, 206, 247, 258, 265, 354 ЦПК України, су

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт належності державного акту на право приватної власності на землю серія І-РВ № 019834, що виданий Костопільською районною державною адміністрацією 22 грудня 2003 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 382, державного акту на право приватної власності на землю серія І-РВ № 019785, що виданий Костопільською районною державною 22 грудня 2003 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 383 на ім`я ОСОБА_5 , матері заявника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_3 ) право власності на земельні ділянки кадастровий номер :05:034:0238 площею 0,9731 га на території Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:021:0286 площею 0,3181 га на території Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:033:0033 площею 0,2682 га на території Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:034:0176 площею 0,9716 га на території Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області) для ведення особистого селянського господарства, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_2 ) ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) ІПН НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

31 березня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч