ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3762/25 Справа № 206/6823/24 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2025 року про передачу справи за підсудністю, у складі судді Румянцева О.П., у справі №206/6832/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про стягнення збитків,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення збитків вирішено передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що даний позов не підсудний Самарському районному суду м. Дніпропетровська, оскільки місцезнаходження відповідача, в сиул ст. 27 ЦПК України, не відноситься до території Самарського району м. Дніпра, а відноситься до території Печерського району міста Києва, що є підставою для передачі за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 з підстав застосування виключної підсудності у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, тоді як предметом даного спору є стягнення збитків внаслідок позбавлення позивача права власності на нерухоме майно, що також стосується нерухомого майна та даний позов належить розглядати саме за місцем знаходження такого нерухомого майна, тобто, Самарським районним судом м. Дніпропетровська.

Згідно із частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що, позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення збитків.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є стягнення збитків, як зазначає позивач, завданих діями відповідача. Відтак, на дану справу не поширюються правила підсудності, передбачені ч.1 ст.30 ЦПК України.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» знаходиться за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Грушевського, буд. 1-Д, що не відноситься до територіальної юрисдикції Самарського районного суду м. Дніпропетровська, а відноситься до території Печерського району міста Києва, відтак справу слід передати за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалюючи про передачу справи за підсудністю за місцем знаходження відповідача за загальним правилом ст. 27 ЦПК України, суд першої інстанції вірно визначив предмет спору та вірно вказав, що позов не належить до категорії позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, а тому і звернення за місцем знаходження нерухомого майна з даним позовом в порядку положень ст. 30 ЦПК України за правилами виключної підсудності виключається, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив предмет спору, який не відноситься до справ, що виникли з приводу нерухомого майна, а тому і застосування ст. 30 ЦПК України є неможливим.

Доводи скаржника про неврахуванням судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки предмет позову, який розглядався з підстав підсудності Великою Палатою, не є тотожним з предметом позову, з яким звернувся ОСОБА_1 .

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення коштів, як відшкодування збитків, завданих відповідачем внаслідок неправомірних, на думку позивача, дій відповідача, пов`язаних з позбавленням права власності на нерухоме майно, яке він придбав на торгах з реалізації арештованого майна.

Натомість, у справі, що переглядалась Великою Палатою, предметом позову є стягнення коштів за договором оренди нерухомого майна, тобто, невиконання умов договору.

У відповідності до ч.1 ст. 30 ЦПК України,позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У тій же постанові Великої Палати, на яку посилається скаржник, зазначено, що словосполуку «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Колегія суддів відзначає, що за правилами ч.1 ст. 30 ЦПК України, спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц, указав на те, що до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про: право власності на таке майно; право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відтак, таке відношення предмету спору до нерухомого майна належить розглядати, як виникнення, припинення чи оскарження прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном або визначення статусу такого нерухомого майна.

Колегія суддів наголошує, що стягнення збитків з відповідача, хоча і виникло внаслідок неправомірного позбавлення права власності позивача на нерухоме майно, однак, не стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, про що правомірно дійшов суд першої інстанції та що не спростовано скаржником.

З таких обставин, доводи скаржника про застосування ч.1 ст. 30 ЦПК України в визначенні підсудності у даній справі є безпідставними.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки встановленого судом першої інстанції предмету спору, чому дана належна правова оцінка, і незгоди з висновками суду першої інстанції, тому підстави для застосування колегією суддів положень ст. 379 ЦПК України відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна