КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/8890/2025
УХВАЛА

01 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», -

установив:

ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року у задоволенні вказаної вище заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року, вказану апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки вона не була оплачена судовим збором, та не відповідала вимогам п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України.

Рекомендовано апелянту сплатити судовий збір в сумі 484,48 грн. та надати апеляційну скаргу із зазначенням повного найменування учасників справи із зазначенням їх місцезнаходження чи перебування, а також надати докази надсилання листом з описом вкладення учасникам справи копій поданих до суду документів.

26 березня 2025 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав заяву, в якій вказав, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Дослідивши матеріали справи разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, вважаю, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Апеляційний суд звертає увагу, що п.13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав.

Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими заявник звернувся у цій справі.

Тому, оскільки заявлені вимоги не зачіпають порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі підлягає сплаті.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень п. 13 ч.1 ст.5 Закону № 3674-VI, викладеним, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року (справа №9901/311/19) та в ухвалі від 06 травня 2020 року (справа №9901/70/20).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду щодо оформлення апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України, зокрема щодо надання доказів сплати судового збору у розмірі, визначеному законодавством, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити, та продовжити строк на усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року, зазначених в ухвалі Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року, який не може перевищувати п`ять днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.П. Приходько