Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/449/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючий суддя Левко Т.Ю.,

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності.

Вимоги позову мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 , у період з 1974 по 1983 рік, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , 1953 року народження. У шлюбі дітей не народилося.

Рішенням Народного суду Виноградівського району Закарпатської області від 09.02.1983 року (у справі №2-339/82р.), шлюб між ОСОБА_1 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1953 року народження, розірвано.

За час перебування ОСОБА_1 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1953 року народження у шлюбі, в інтересах сім`ї, останнім було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та належних до нього надвірних будов АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу укладено 15.06.1979 року, в місті Виноградові Закарпатської області, зареєстровано в реєстрі державного нотаріуса за №2329.

Вищезазначений житловий будинок придбано ОСОБА_2 , за час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , що стверджується належними та допустимими доказами.

Після розірваня шлюбу, постало питання про поділ спільного майна подружжя, у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно до укладеної Мирової угоди №767 від 09.03.1983 року, позивачка ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 700 карбованців (авансову частину із загальної суми 3 000 карбованців), в якості грошової компенсації за належну ОСОБА_2 (одну другу) частку у домобудівлі що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , (копія розписки додається), іншу суму в розмірі 1 300 карбованців, позивачка ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити ОСОБА_2 до 10.08.1983 року, після чого договір про передачу, 1/2 (однієї другої) частини, житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , останній зобов`язався переоформити у держнотконторі. Витрати по справі оплатить ОСОБА_3 , яка одержить домобудівлю.

ОСОБА_2 про отримання грошових коштів у сумі 1 700 карбованців (із загальної суми 3 000 карбованців), було також підписано розписку.

Розпискою від 08.08.1983 року, підписаною ОСОБА_2 також стверджується, що останній отримав від ОСОБА_3 , залишок грошової компенсації за належну йому одну половину домобудівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в сумі 1 300 карбованців, після чого вказаний будинок належить ОСОБА_3 в цілому і ОСОБА_2 зобов`язався вказану половину будинку в нотконторі передати ОСОБА_3 , до 15.08.1983 року.

Після укладення Мирової угоди та підписання двох розписок про одержавння грошових коштів, ОСОБА_2 , не уклав з позивачкою будь яких нотаріальних договорів, контактів з останньою уникав.

Також, укладенням, підписанням мирової угоди з розписками, передачею та отриманням грошових коштів в загальній сумі 3 000 карбованців, між покійним ОСОБА_2 (продавцем) та позивачкою ОСОБА_1 (покупцем), фактично відбулось укладення договору купівлі продажу (однієї другої) ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу, позивачка не спілкувалась з ОСОБА_2 , і місце проживання останнього їй було не відоме.

У 2024 році, позивачці стало відомо про те, що ОСОБА_2 помер.

В ході з`ясування обставин позивачкою було отримано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та встановлено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Можливість нотаріально посвідчити угоду на теперішній час у позивачки ОСОБА_1 відсутня, поскільки ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого невизнаного права.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою своєчасно про день, час та місце підготовчого судового засідання, у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити (а.с.32).

Відповідач-представник Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомленим своєчасно про день, час та місце підготовчого судового засідання у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.34).

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , у період з 1974 по 1983 рік, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , 1953 року народження. У шлюбі дітей не народилося.

Рішенням Народного суду Виноградівського району Закарпатської області від 09.02.1983 року (у справі №2-339/82р.), шлюб між ОСОБА_1 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1953 року народження, розірвано (а.с.15).

За час перебування ОСОБА_1 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1953 року народження у шлюбі, в інтересах сім`ї, останнім було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та належних до нього надвірних будов АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу укладено 15.06.1979 року, в місті Виноградові Закарпатської області, зареєстровано в реєстрі державного нотаріуса за №2329 (а.с.12-14).

Загальна площа приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 , складає 42,9 кв.м., житлова площа приміщень 30,7 кв.м., допоміжна площа 12,2 кв.м.

За ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вищезазначений житловий будинок придбано ОСОБА_2 , за час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , що стверджується належними та допустимими доказами.

Після розірваня шлюбу, постало питання про поділ спільного майна подружжя, у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно до укладеної Мирової угоди №767 від 09.03.1983 року (а.с.16), позивачка ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 700 карбованців (авансову частину із загальної суми 3 000 карбованців), в якості грошової компенсації за належну ОСОБА_2 (одну другу) частку у домобудівлі що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , (а.с.17), іншу суму в розмірі 1 300 карбованців, позивачка ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити ОСОБА_2 до 10.08.1983 року, після чого договір про передачу, 1/2 (однієї другої) частини, житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , останній зобов`язався переоформити у держнотконторі. Витрати по справі оплатить ОСОБА_3 , яка одержить домобудівлю.

ОСОБА_2 про отримання грошових коштів у сумі 1 700 карбованців (із загальної суми 3 000 карбованців), було також підписано розписку (а.с.18).

Розпискою від 08.08.1983 року, підписаною ОСОБА_2 також стверджується, що останній отримав від ОСОБА_3 , залишок грошової компенсації за належну йому одну половину домобудівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в сумі 1 300 карбованців, після чого вказаний будинок належить ОСОБА_3 в цілому і ОСОБА_2 зобов`язався вказану половину будинку в нотконторі передати ОСОБА_3 , до 15.08.1983 року.

Після укладення Мирової угоди та підписання двох розписок про одержавння грошових коштів, ОСОБА_2 , не уклав з позивачкою будь яких нотаріальних договорів, контактів з останньою уникав.

Також, укладенням, підписанням мирової угоди з розписками, передачею та отриманням грошових коштів в загальній сумі 3 000 карбованців, між покійним ОСОБА_2 (продавцем) та позивачкою ОСОБА_1 (покупцем), фактично відбулось укладення договору купівлі продажу (однією другою)ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу, позивачка не спілкувалась з ОСОБА_2 , і місце проживання останнього їй було не відоме.

У 2024 році, позивачці стало відомо про те, що ОСОБА_2 помер.

В ході з`ясування обставин позивачкою було отримано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та встановлено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно даних будинкової книги (Розділ ІІІ), за адресою м.Виноградів вул.Івана Франка, №69, прописані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19-23).

30.10.2015 року Виноградівське ВУЖКГ уклало з позивачкою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , Договір №54176 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.24).

На виконання Ухвали Виноградівського районного суду від 31.01.2025 року, судом було витребонано інформацію з Виноградівської державної нотаріальної контори про наявність або відсутність спадкової справи, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно даних Виноградівської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відкривалась (а.с.38).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна, керуючись вимогами статті 392 Цивільного кодексу України може пред`явити позов про визнання його права власності.

Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов.

За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов`язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Вказана угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст. ст. 153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, продавці були добросовісними власниками відчужуваного ними жилого приміщення.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Можливість нотаріально посвідчити угоду на теперішній час у позивача відсутня.

Оскільки існує обставина, яка не залежить від волі позивача та яка перешкоджає нотаріальному посвідченню договору, з огляду на приведені та досліджені докази, позивач вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловй будинок.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), право власності в цілому на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., житлова площа 30,7 кв.м.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко