Справа № 159/3777/24 Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В.
Провадження № 22-ц/802/312/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку і земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 є її сусідом.

22.09.2023 на вул. Карпенка-Карого у місті Ковелі відповідач зі своєю матір`ю висаджували квіти на проїжджій частині, на що вона зробила зауваження, що це є територія загального користування і проїжджою територією, на яке вони не відреагували, унаслідок чого її чоловік змушений був викликати працівників правоохоронних органів.

Під час з`ясування ситуації відповідач навмисно пошкодив належний їй паркан, що було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського.

Унаслідок неправомірних дій відповідача пошкоджено паркан, відновний ремонт якого становить 7 800 грн, що включає у себе вартість габіона і монтаж.

Крім майнової шкоди відповідачем їй завдано і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, хвилюваннях, необхідності звертатися за правовою допомогою, збирати необхідні документи, що призвело до порушення звичного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральних страждань, пов`язаних з необхідністю ремонту паркану. яку оцінює у розмірі 10 000 грн.

Ураховуючи наведене, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 7 800 грн майнової шкоди, 10 000 грн моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року в позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела факт пошкодження паркана лише діями відповідача та відповідно завдання лише ним і моральної шкоди. Також не довела заявленого до стягнення розміру майнової шкоди.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, неповно дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з вимогами п. п. 1, 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16 протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Судом встановлено, що між сторонами існують тривалі неприязні відносини, пов`язані із користуванням земельною ділянкою, яка знаходиться між їх будинковолодіннями.

Із відеозапису, здійсненого з нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що 22.09.2023 саме відповідачем було пошкоджено паркан на АДРЕСА_1 , шляхом зривання сітки габіонної, чим завдано збитки ОСОБА_1 ..

Посилання представника відповідача на завдання збитків позивачу не лише відповідачем, а спільними діями із чоловіком позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються зазначеним відеозаписом.

Для підтвердження розміру майнової шкоди позивачем надано рахунок на оплату по замовленню № 63 від 10.04.2023, виданий ФОП ОСОБА_5 , у якому зазначено вартість габіона 1 800 грн і монтаж 6 000 грн (а.с.8).

Відповідач не заперечив наявності своїх дій при пошкодженні паркана, але заперечив щодо заявленого позивачем розміру відшкодування, оскільки вважає, що ним пошкоджено сітку габіонну, про вартість якої надав доказ із сайту інтернет-магазину, згідно з яким вартість аналогічної пошкодженій такій сітці становить 190,74 грн (а.с.40).

Із наданого позивачем відеозапису підтверджується зривання саме сітки, яка має кріплення до двох інших, а тому необхідно стягнути вартість збитку, який становить вартість трьох таких сіток, що становить 572,22 грн (190,74 х 3).

Позивач не надала належних, допустимих і достовірних доказів про необхідність заміни усього габіону та його монтаж і не спростувала заперечень відповідача, що він підлягає ремонту, та не надала доказів саме про вартість його ремонту.

Ураховуючи наведене, вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню лише у розмірі 572,22 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, полягає: 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, між сторонами існують тривалі неприязні відносини через порушення правил добросусідства.

Неправомірні дії відповідача призвели до пошкодження майна позивача, через що остання перенесла стрес, хвилювання та душевні страждання, що призвело до необхідності змінити звичний спосіб життя, витрачаючи час на звернення за правовою допомогою.

Фактично дії відповідача носили зухвалий характер, оскільки були вчинені, не дивлячись на присутність працівників поліції.

Разом із тим, ураховуючи усі обставини справи, а також вимоги розумності та справедливості, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн, так як заявлений до стягнення розмір є завищеним.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені без належного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Оскільки позовну заяву і апеляційну скаргу задоволено частково, то витрати по сплаті судового збору за їх подання необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Із заявленої ціни позову 17 800 грн задоволено лише 1 572,22 грн, що становить 8,83 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 267,37 грн судового збору, з яких 106,95 грн за подання позовної заяви і 160,42 грн за подання апеляційної скарги.

Позивачем сплачено за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції 4 000 грн.

Ураховуючи відсутність заперечень відповідача щодо заявленого розміру та вимоги пропорційності, на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 353,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено до стягнення 12 000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо зазначеного розміру витрат сторона позивача у своїх поясненнях в суді першої інстанції заперечувала, посилаючись на завищення заявленого розміру та його непропорційність позовним вимогам.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням обставин цієї справи, зокрема предмета позову, ціни позову, відсутності будь-якої складності у вирішенні спору, співмірності складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, заперечення позивача щодо сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн, апеляційний суд вважає необхідним обмежити цей розмір до 6 000 грн з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи.

Заперечень щодо заявлених у відзиві на апеляційну скаргу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200 грн сторона позивача не надала.

Ураховуючи вимоги пропорційності щодо задоволених вимог, на користь відповідача з позивача необхідно стягнути 9 299,34 грн витрат на професійну правничу допомогу, з яких: 5 470,20 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та 3 829,14 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн 22 коп майнової шкоди, 1 000 (одну тисячу) грн моральної шкоди, 353 (триста п`ятдесят три) грн 20 коп витрат за надання правничої допомоги і 267 (двісті шістдесят сім) грн 37 коп судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 9 299 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 34 коп витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді