Провадження №22-ц/812/603/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання: Травкіною В.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №484/1160/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Сотською Світланою Олексіївною, на ухвалу, яку постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Шикері Ірини Анатоліївни у приміщенні цього суду 03 березня 2025 року, повний текст якої складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа - Первомайська міська рада,

у с т а н о в и в :

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Сотська С.О., звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме - договору дарування 1/2 частини житлового будинку, посвідченого 09 вересня 1998 року приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Сулімою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2136, дарувальнику ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обдарованому ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заінтересованою особою зазначена Первомайська міська рада.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 . До складу спадкового майна входить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . 12 лютого 2025 року заявниця звернулася до Першої первомайської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно ОСОБА_2 , який, в свою чергу, прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , але свої спадкові права не оформив. При перевірці документів нотаріус виявив розбіжності у написанні прізвищ спадкодавця у договорі дарування житлового будинку прізвища дарувальника та обдарованого вказано, відповідно, як « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

Встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який за життя прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_3 , але спадкових прав не оформив, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявниці необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд вважав, що даний факт повинен бути встановлений в межах вирішення спору про право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема, за відсутності інших спадкоємців - із органом місцевого самоврядування за місцем знаходження спадкового нерухомого майна.

Тому суд дійшов висновку, що є передбачені частиною 4 статті315 ЦПК України підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сотська С.О. вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, безпідставною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, й просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі, помилково вважав, що встановлення факту, про який просить заявниця, пов`язано із вирішенням спору про право, оскільки процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припустити його можливість виникнення у майбутньому.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів, відсутній спір про право.

Спір про право це формально визначена суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникли за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою, яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

У даній справі заявниця, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що має юридичне значення, вказувала, що встановлення факту необхідно їй для прийняття спадщини.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив за життя своїх спадкових справ, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на частину житлового будинку.

Із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що є розбіжність в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі - договорі дарування житлового будинку: так в договорі дарування прізвища дарувальника та обдарованого вказано відповідно « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

Отже, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, тобто від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу, дає змогу заявниці оформити право на спадщину, яке вона не може отримати у зв`язку із допущеними помилками.

Суддя в ухвалі не вказує, хто є спадкоємцями, які б оспорювали право заявниці - дружини померлого ОСОБА_2 на прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , між ким є такий спір.

З моменту відкриття спадщини ніхто, крім заявниці, не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Тому, заявник вважає, що висновок судді про відмову у відкритті провадження є передчасним.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2, 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви позивача та відповідача про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу (договору дарування житлового будинку) спадкодавцям.

Так, згідно долучених до заяви письмових доказів, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно.

Заявниця вважає, що до складу спадкового майна увійшов житловий будинок по АДРЕСА_1 , 1/2 частку якого ОСОБА_2 подарував за договором дарування від 09 вересня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Сулімою В.Ф., ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадщину після якого прийняв ОСОБА_2 , але за життя не оформив спадкових прав.

12 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В. від 12 лютого 2012 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно із повним витягом з ДАРЦС щодо актового запису про смерть померлі спадкодавці зазначені як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в документах, що посвідчують право власності на житловий будинок, вони зазначені як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , виходив із того, що факт, про встановлення якого просить заявниця, повинен бути встановлений в межах вирішення спору про право власності на спадкове майно.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини 1 статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкодавцеві.

Якщо належність майна спадкодавці на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами через розбіжності у зазначенні у таких документах прізвища, ім`я, по батькові, місця і часу народження цієї особи із зазначеними у її свідоцтві про народження або в паспорті, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкодавцеві. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З метою отримання свідоцтва про спадщину для підтвердження складу спадкового майна спадкодавцю необхідно, серед іншого, подати нотаріусу правовстановлюючі документи, що підтверджують право спадкодавця на це майно на час відкриття спадщини (підпункт 1.2 пункту 1, підпункт 4.16 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений . Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд зазначеного до уваги не взяв, тому його висновки є помилковим.

Суд не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявниці ОСОБА_1 на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих нею документів не підтверджується належність спадкодавцеві майна на час відкриття спадщини через розбіжності у написанні прізвища у правовстановлюючих документах та документах, що посвідчують особу останнього.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним.

Тому колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги мають бути розглянуті у позовному провадженні.

Оскільки при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого зробив хибний висновок про відмову у відкритті провадження у справі, ухвалу суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, справу повернути до суду для продовження розгляду, а апеляційну скаргу задовольнити.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду нове судове рішення не ухвалювалось та оскаржувана ухвала суду не змінювалась, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Сотською Світланою Олексіївною, задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Первомайська міська рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складений 01 квітня 2025 року