Справа № 346/7297/23
Провадження № 22-ц/4808/384/25
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

судді: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Голіней Лілія Дмитрівна на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року, в складі судді Махно Н. В., ухвалене в м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 02 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинковолодіння, як частку в майні колгоспного двору,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посилаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав до колгоспного двору головою якого був їх батько ОСОБА_5 , що підтверджується випискою із інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 23 липня 2021 року № 69239 та довідкою виданою старостою Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради П. Гломба, 12 січня 2022 року № 9.

Станом на квітень 1991 року у цьому домоволодінні були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Тому кожен з них мав право на 1/6 частину вказаного нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадщину прийняла його дружина, мама позивачів ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складалась із 2/6 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Спадщину після смерті матері позивачів прийняли: ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 19 вересня 2017 року секретарем Джурківської сільської ради, реєстровий № 19 та позивач ОСОБА_2

27 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадщини, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала дві земельні ділянки.

Оскільки частки спадкодавця ОСОБА_6 та інших членів колгоспного двору не виділені, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Пищаче відповідачу ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено.

В 2022 році позивачі дізналися, що їх право на частку в майні колгоспного двору не визнається та оспорюється, оскільки їх брат, відповідач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на ціле спірне будинковолодіння, що стало підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом.

У зв`язку з наведеним просять суд визнати за кожним з них право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як частку в майні колгоспного двору.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як частку в майні колгоспного двору.

Визнано за ОСОБА_3 , право спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як частку в майні колгоспного двору.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, та на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн, та на користь ОСОБА_3 , сплачений судовий збір у розмірі 536,80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн, та на користь ОСОБА_3 , 536,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голіней Л. Д. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/6 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , як частку в майні колгоспного двору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 27 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадщини, у відповідності до якого позивачка відмовилася від своїх прав на домоволодіння. Проте, судом не взято до уваги вищенаведені положення договору, не враховано відмови позивачки від своїх прав на домоволодіння, як наслідок протиправно визнано за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Голіней Л. Д. та представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Кедруна Л. С., які просили скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Суд першої інстанції встановив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за в АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого був батько позивачів та відповідачів ОСОБА_5 , що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 69239 від 23 липня 2021 року (т. 1 а.с. 11).

Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Частиною другою статті 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або в її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Подібні правовідносини проаналізовані Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Станом на 15 квітня 1991 року у спірному житловому будинку проживали: голова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_3 вибув з домогосподарства 18 лютого 1991 року.

Право на 1/6 частку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в цьому колгоспному дворі відповідачем ОСОБА_1 не оспорюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Все своє майно ОСОБА_5 згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Джурківської сільської ради за реєстром № 37А, заповів дружині ОСОБА_6 .

На день смерті ОСОБА_5 , в спірному житловому будинку проживали і були зареєстровані: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується довідкою Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради 12.01.2022 року № 9.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Все майно вона заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Джурківського старостинського округу Підгайчиківської селищної ради 12.01.2022 року № 9 на час смерті ОСОБА_6 в будинку проживали і зареєстровані: ОСОБА_6 , син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся її син ОСОБА_1 ( т.с.1 а.с.144), та донька ОСОБА_2 (т.с.1 а.с.156).

27 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини (т. 1 а.с. 26).

За умовами цього договору його сторони погодили, що до складу спадщини входить: земельна ділянка для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Джурківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,38 га, кадастровий номер :02:001:0015; земельна ділянка для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Джурківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,68 га, кадастровий номер :02:006:0265; житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Джурківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,4 га, кадастровий номер :02:009:0004; земельна ділянка для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована на території Джурківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,68 га, кадастровий номер :02:006:0230 (п. 2 договору).

Після укладення цього договору у приватну власність ОСОБА_2 переходять: земельні ділянки площею 0,38 га, кадастровий номер :02:001:0015, та площею 0,68 га, кадастровий номер :02:006:0265, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Джурківської сільської ради, Коломийського району Івано-Франківської області, а у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,4 га, кадастровий номер :02:009:0004, та площею 0,68 га, кадастровий номер :02:006:0230, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Джурківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 3 договору).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Голіней Л. Л. пояснила, що за умовами цього договору позивачка ОСОБА_2 відмовилася від свого права власності на спірний будинок і як член колгоспного двору, і як спадкоємець обов`язкової частки у спадщині після смерті своєї матері.

Між тим, частиною 3 статті 1267 ЦК України встановлено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Отже, виходячи із змісту цієї норми закону та положень ст. 1218 ЦК України, договір про поділ спадщини може бути укладений лише стосовно прав і обов`язків спадкодавця, які йому належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

За змістом ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У раз відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру (Постанова КЦС ВС від 29 травня 2024 року у справі № 760/2795/22).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) зроблено висновок, що: «… у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договору про поділ спадщини від 27 грудня 2021 року, зокрема п. 1, 2, 5, 7 договору, свідчить, що його предметом є тільки спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищенаведене, 1/6 частка ОСОБА_2 у праві власності на спірне домоволодіння, яку вона набула як член колгоспного двору, не є предметом вищезгаданого договору про поділ спадщини, відтак доводи скарги є безпідставними.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голіней Лілія Дмитрівна, залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року в частині визнання за ОСОБА_2 права спільної часткової власності на на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як частку в майні колгоспного двору залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта