Справа № 473/7024/24
РІШЕННЯ

іменем України

"28" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представника позивача Федоренка Є.М., представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в якому вказувало, що 25 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 404 000 грн з терміном користування до 22 січня 2015 року, а остання зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,90 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (з правом перегляду процентної ставки).

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання позичальницею зобов`язань є її обов`язок сплачувати банку неустойку, а також право кредитодавця вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 25 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_3 . Договір поруки, за яким останній поручився за вчасне та повне виконання позичальницею взятих на себе зобов`язань та зобов`язався нести з ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед банком за порушення позичальницею умов кредитного договору.

Проте позичальниця умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала, у зв`язку з чим рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року (справа №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 475 133,87 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року у справі №2-1806/10 здійснено заміну сторони виконавчого провадження з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року у справі №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме замінено первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк», його правонаступником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Оскільки зобов`язання за кредитним договором № 0 від 25 січня 2008 року, незважаючи на наявність судового рішення, залишається невиконаним та є грошовим, а тому ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» (як правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 69 864,20 грн, інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за цей же період у розмірі 230 403,61 грн, а також понесені ним судові витрати.

22 січня 2025 року від представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що оскільки стягувачі протягом встановленого законом строку не звернули судове рішення, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором, до примусового виконання, а тому таке зобов`язання щодо сплати заборгованості, підтверджене судовим рішенням, є задавненим, набуло характеру натурального, та до нього не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також просив застосувати до вимог позовну давність.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачів, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5 , представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 25 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 404 000 грн з терміном користування до 22 січня 2015 року, а остання зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,90 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (з правом перегляду процентної ставки).

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання позичальницею зобов`язань є її обов`язок сплачувати банку неустойку, а також право кредитодавця вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк»:

- 25 січня 2008 року уклав з ОСОБА_4 . Договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» магазин за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 25 січня 2008 року уклав з ОСОБА_3 . Договір поруки, за яким останній поручився за вчасне та повне виконання позичальницею взятих на себе зобов`язань та зобов`язався нести з ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед банком за порушення позичальницею умов кредитного договору.

Проте позичальниця умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала, у зв`язку з чим заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2010 року (справа №2-1806/10р за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 475 133,87 грн, а також судові витрати.

На підставі вказаного рішення ПАТ «УкрСиббанк» отримав виконавчі листи та пред`явив їх до примусового виконання.

У зв`язку з цим 31 березня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вознесенського управління юстиції Пухтієм С.М. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Однак ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2011 року заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2010 року було скасоване, а справа призначена до повторного розгляду.

У зв`язку з цим 31 березня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вознесенського управління юстиції Пухтієм С.М. було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року (справа №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 475 133,87 грн, а також судові витрати. Цим же рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки належний ОСОБА_4 магазин за адресою: АДРЕСА_1 , а також з останньої стягнуто судові витрати.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року у справі №2-1806/10 здійснено заміну сторони виконавчого провадження з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року у справі №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме замінено первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк», його правонаступником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за кредитним договором № 0 від 25 січня 2008 року та судове рішення про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості залишаються невиконаними.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що судове рішення від 21 жовтня 2011 року було звернуте первісним стягувачем до примусового виконання протягом встановленого п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (чинного на час ухвалення вказаного рішення) річного строку, який розпочався з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто з 02 листопада 2011 року до 02 листопада 2012 року.

Також матеріалами справи не підтверджено ту обставину, що на примусовому виконанні у державній виконавчій службі або приватного виконавця взагалі перебували виконавчі листи з примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року (справа №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором) та що проводилися будь-які виконавчі дії.

Ці обставини навпаки спростовуються наданими представником відповідачки ОСОБА_2 доказами (а.с. 49, 53, 54, 55), а також відкритими даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників, з яких вбачається відсутність будь-яких виконавчих проваджень, де стягувачами є або були ПАТ «УкрСиббанк» або ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а боржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 або ОСОБА_4 .

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Водночас, положення ст. 546 ЦК України вказують на те, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як правонаступнику ПАТ «УкрСиббанк» за зобов`язаннями, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0, закон надає право вимагати від відповідачів належного виконання взятих на себе зобов`язань, а в разі невиконання вимагати застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Однак, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі № 554/9126/20 зазначено, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном (задавнена вимога). Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц.

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20.

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21, що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Як раніше встановлено судом, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2011 року (справа №1407/2-1806/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором) не було звернуто стягувачем до примусового виконання у встановлені законом строки.

На час вирішення спору спливли передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення вказаного рішення (виконавчого документа) до виконання.

Ні первісний кредитор, ні позивач не зверталися до суду з приводу поновлення цих строків, тим самим втративши право на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, оскільки на час вирішення спору вимога ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про стягнення з відповідачів коштів за кредитним договором не може бути захищена в примусовому порядку (шляхом примусового виконання) без поновлення строків на пред`явлення виконавчого документа (виконавчого листа) до виконання, а тому на вказану вимогу (яка є задавненою) в натуральному зобов`язанні кредитор не має права нараховувати 3% річних та інфляційних втрат.

За встановлених обставин, вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв